ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 127, 2000-05-24 08:15

דוד טל: אני מקדם בברכה את ראש העיר ואת סגנו.

דוד טל: אנחנו דנים בנושא מפעל סלילי חולה ואני רוצה לומר שבעצם היוזמה הייתה כבר מלפני כשבוע כאשר פנה אלי חבר הכנסת סילבן שלום ואני נעתרתי לבקשתו.

דוד טל: לפני שידענו מה קורה כאן, הכוונה הייתה לקיים את הישיבה הזאת בכנסת, אבל היות שרוב השרים הנוגעים בדבר נמצאים היום בקריית שמונה ורצינו גם להזדהות עם אנשי קריית שמונה, החלטנו לקיים את הישיבה כאן.

דוד טל: אני מקווה שמעבר להזדהות נצא מכאן עם איזשהו סיכום, על דעת שר המסחר והתעשייה, שיספק את רצון העובדים.

דוד טל: אני לא רוצה להכביר במלים משום שאני רוצה לאפשר לשר ולחברים אחרים, וודאי לחברי הוועד, לומר את אשר על לבם ואני מבין שהם כואבים על כל מה שקורה בנושא הזה במפעל הזה שאמור בעצם להיסגר באם לא יימצא לו פתרון.

דוד טל: השאלה שנשאלת אדוני השר, ועל זה הייתי רוצה שאדוני יענה בהמשך, האם הממשלה רואה מקום לעזור, לתמוך ולעודד את המפעל, גם בקשיים בהם הוא נמצא, כדי שימשיך הלאה לתת אפשרות לאותם אנשים שעובדים כאן שלא יצאו אל מחוץ למעגל העבודה וייכנסו למעגל האבטלה כי ממילא העיר שהם נמצאים וגרים בה סובלת חדשות לבקרים מכל מיני דברים שכולנו יודעים עליהם ואני לא רוצה להוסיף דברים על כך.

דוד טל: אמרתי כבר יותר מפעם אחת – ולא אמרתי זאת בצורה צינית – שאני סבור שלא רק קריית שמונה אלא כל יישובי חבל העימות צריכים לקבל הרבה יותר ממה שהם מקבלים.

דוד טל: ה15- אחוז שהם מקבלים כאן זה טוב אבל זה עדיין לא מספיק.

דוד טל: גם אם מדינת ישראל הייתה פוטרת אותם עד לרמה מסוימת וגבוהה יותר כדי למשוך לכאן יותר אנשים, אנשים צעירים יותר, כדי לגרום לעיבוי האוכלוסייה בעיר קריית שמונה, אני חושב שזה היה נכון, זה היה ראוי וזה היה לתפארת מדינת ישראל מהסיבה הזאת שלא נגרום לכך שרוב הציבור במדינת ישראל יתרכז בגוש דן ולא במקומות שכאלה.

דוד טל: אדוני השר, אני רוצה לדעת אם יש ביכולתה וכושרה של הממשלה לתת מענה לדבר הזה או – וכאן אני מפנה את השאלה גם לחברי ועד העובדים - האם אנחנו מדברים היום על תנאי פרישה כפי שהיו בעבר לעובדים שזו בעצם הדרישה שלכם, לקבל את אותם תנאי פרישה.

דוד טל: אני אזכיר ואומר שבזמנו, בשנת 1992, היה איזשהו הסדר שדיבר על הגנת מוצר אבל לצערי בצורה כזו או אחרת – ואני מבקש שהשר יתייחס לכך – משרד התעשייה והמסחר ביטל, בצורה שרירותית הייתי אומר, את ההסכם הזה שנתיים וחצי טרם המועד, דבר שגרם לנזקים גם למפעל הזה ודבר שבעצם גרם במישרין לפיטוריהם של חמישים אחוז מהעובדים כאן במפעל סלילי חולה כאשר הם ירדו מ130- ל65- עובדים.

דוד טל: אני גם יודע שבפברואר ישבו עם אדוני השר והיה איזשהו סיכום שמשרד התעשייה והמסחר יישא בהפסד של מיליון ו400- אלף שקל והייתי רוצה לדעת מה קורה עם זה.

דוד טל: טרם נבקש מהשר ומחברי הוועד, אני רוצה לבקש מחבר הכנסת סילבן שלום שבעצם יזם את הדיון להתייחס לנושא.

סילבן שלום: פגשתי את יעקב, יוסי ושרגא רק ביום ראשון ומאז כבר דיברתי עם חלק גדול מהאנשים שנוגעים בדבר, גם עם יוסי קוצ'יק, גם עם השר רמון, גם עם חבר הכנסת דוד טל.

סילבן שלום: אני יודע שהמטרה היא להביא למצב שבו אנחנו נעשה את הכל כדי שהמפעל הזה יישאר, אבל – ואני אומר אבל גדול – אם המפעל הזה לא יישמר, אם ההנהלה לא תרצה להפעיל אותו, ואם לא יהיה שום מוצא, אי-אפשר יהיה לעבור לסדר היום על כך שהעובדים הולכים ללא שום דבר.

סילבן שלום: אני הבנתי שבעבר הייתה קרן חשיפה שנתנה לעובדים הקודמים שפרשו את התמיכה לקבל את אותם פיצויים מוגדלים.

סילבן שלום: נאמר לי שקרן החשיפה הזאת יכולה לתת כספים רק במידה והמפעל ממשיך לעבוד ולא במידה שהמפעל נסגר.

סילבן שלום: אם עושים תוכנית הבראה, אפשר להזרים כספים לאלה שפורשים.

סילבן שלום: זה נראה לי קצת מוזר, אבל יכול להיות שיסבירו לנו את ההגיון שבעניין.

סילבן שלום: אני רוצה לנסות ולעשות כל מאמץ בלי קשר למפלגה כזאת או אחרת, או ממשלה כזאת או אחרת, כי כולנו אשמים בעניין וזאת הידרדרות שנמשכת לאורך זמן.

סילבן שלום: אני זוכר את התמונות ערב הבחירות ואני יכול לומר כאן שאפילו לפני הבחירות האחרונות השתמשו בעובדים כאן וראינו את זה גם בשידורי התעמולה לפני הבחירות כשהם אמרו את מה שאמרו, כשהם גם לא ידעו שזה עבור תעמולה.

סילבן שלום: שלחו לכאן מצלמות והם אמרו את מה שאמרו.

סילבן שלום: אף אחד היום לא עושה שום חשבונות כי כולנו בני עם אחד והמטרה היא לעזור לכל האנשים בלי קשר להשקפתם ובלי קשר למה שהם אמרו.

סילבן שלום: אנחנו בסופו של דבר צריכים להביא למצב שבישוב הזה שסובל גם ככה מבעיות ביטחוניות, לא יהיו בנוסף גם בעיות כלכליות.

סילבן שלום: אני מציע שגם אנשי הוועד וגם ראש העיר יאמרו את דברם ביחד עם השר כדי שנוכל להתקדם.

חיים ברביבאי: תחשבו טוב, תראו את הדברים.

חיים ברביבאי: לקחתם על עצמכם משימה כבדה ואני מאוד מעריך אתכם על כך.

חיים ברביבאי: ההחלטה שלכם חייבת להיות אחראית כי בסופו של דבר החלטה מהסוג הזה תביא לפריחתה של קריית שמונה או תביא לנפילתה של קריית שמונה.

חיים ברביבאי: תודה על כך שהייתם אמיצים לעשות את הדבר הזה ואני מקווה שמפה תצא הבשורה לקריית שמונה ובאמצעות

חיים ברביבאי: כם נאמר לכל אלה שרוצים לעזוב שלא כדאי להם לעזוב כי הכנסת והממשלה עומדות מאחוריהם ואנחנו באמת צריכים את התמיכה שלכם והיום יותר מתמיד.

יונה פרטוך: הסיפור העצוב של סלילים חולה, המשחק הזה נמשך כבר שלוש שנים, כאשר לפני שלוש שנים התרענו באין ספור מכתבים למשרד התעשייה ואמרנו שהחשיפה גורמת לנו להרס המפעל, המפעל קורס, אנחנו לא מצליחים להחזיק מעמד, הפערים במחירים עם היבוא שמגיע הולכים וגדלים.

יונה פרטוך: נאמר לנו חד משמעית שעתיד מדינת ישראל זה לא הטקסטיל.

יונה פרטוך: הסברנו להם שבקריית שמונה אין לנו אנשי היי-טק, אין לנו אנשים שיכולים לעבוד בעבודה מתוחכמת שאתם מדברים עליה והתעשיינים ובעלי העסקים לא מגיעים לכאן.

יונה פרטוך: אמרו לנו, מצטערים מאוד, אין עתיד למפעל, אנחנו הולכים לקראת סגירה.

יונה פרטוך: לפני שלושה חודשים היינו בישיבה אצל השר רן כהן והישיבה הייתה מאוד טובה.

יונה פרטוך: בישיבה זו הוחלט על סיוע של מיליון ו400- אלף שקלים.

יונה פרטוך: אמרו שנמשיך להפעיל את המפעל שלושה חודשים.

יונה פרטוך: יש לי פה את הפרוטוקול ואת ההחלטות.

יונה פרטוך: לצערי הרב, המיליון ו400- אלף שקלים לא הועברו בטענה שהנהלת המפעל צריכה לחתום על מסמך שאומר שלא תהיינה דרישות נוספות, מה שלא מופיע בפרוטוקול המקורי שנמצא כאן מולי והוא מתאריך 27 בפברואר.

יונה פרטוך: זו הייתה החלטה חד-צדדית של משרד התעשייה והמסחר.

יונה פרטוך: ראש-הממשלה מינה אדם ולצערי הרב, אני כועס מאוד שהאנשים שהוא ממנה הם אנשים שמתאימים לאוכלוסייה, ואני אומר דברים קשים, אבל אני טענתי שזה כמו עם השוטר אזולאי כי ממנים את רפי אלול שיטפל באזורי פיתוח כי אולי רפי מבין יותר טוב את אנשי עדות המזרח שהם רוב עובדי המפעל ואולי הוא יכול להבין את המנטליות שלהם ועל-ידי כך לפתור את הבעיה, אבל לא כך הדבר.

יונה פרטוך: אני עוסק בחנוונות, אני עוסק בוויכוחים, כמה לקבל וכמה לתת.

יונה פרטוך: אומרים לי שאתם מגזימים, אתם מנסים לסחוט, אתם מנסים יותר מדי, המפעל לא שווה שום דבר.

יונה פרטוך: חברים, אני מדבר כאן על קריית שמונה, אני מדבר על שכר מינימום ל3,000- אנשים, אני מדבר על ארבעים שנות עבודה כשמה שהאנשים האלה יודעים זה לקשור חוט בסוג מסוים של חוט אבל אף אחד לא מוכן לשמוע וכולם מחרישים.

יונה פרטוך: אני אומר למדינת ישראל שיש לנו אלפים כאלה ולא רק בקריית שמונה, אבל לא עוזר שום דבר.

יונה פרטוך: אין כאן עתיד.

יונה פרטוך: הגרוע מכל הולך ומתרחש.

יונה פרטוך: מודיעים על פינוי והאנשים האלה נמצאים בדילמת חיים.

יונה פרטוך: פינוי קריית שמונה במצב ביטחוני קשה ביותר, אין כלכלה, אין ביטחון, אין כאן שום דבר.

יונה פרטוך: על מה יכולים לסמוך העובדים האלה?

יונה פרטוך: הם נשענים על משענת אחת, על התקווה הקטנה הזו שאולי מישהו כן יענה להם.

יונה פרטוך: הייתי בטוח שזה יתרחש ויתקיים אבל אני חייב לומר לכם שממשיכים להתל בנו.

יונה פרטוך: מעבירים אותנו מקוצ'יק לגיא שהוא עוזרו של השר רן כהן כשהוא עונה לי בצורה קשה מאוד ואומר לי שלא יעזור לנו ולא נקבל את הכסף אם לא תחתמו פה ותחתמו פה.

יונה פרטוך: עלינו ללשכת ראש-הממשלה ואמרתי לרפי אלול שיעשו טובה ויסיימו את העניין, מדובר כאן על אנשים שבסך הכל מבקשים פיצויים.

יונה פרטוך: אמרו לי שחצי מיליון שקל זה הרבה מאוד ולא יכולים לסייע לעבודה.

יונה פרטוך: אמרתי להם שיגידו לתעשיינים שייקנו רק חמישה אחוז מהייצור המקומי, שייקנו שני אחוז מקריית שמונה מהטקסטיל.

יונה פרטוך: חצי מיליון שקל זה עלות הפעלת המפעל לחודש.

יונה פרטוך: ביקשתי מהם לנסות להעביר החלטה ששני אחוז מהייצור במדינת ישראל יהיו חייבים לקנות בקריית שמונה.

יונה פרטוך: אמרו שלא יכולים לעשות זאת כי לתעשיינים יש שוק חופשי והם לא ייתנו יד לדבר הזה, גם משרד התעשייה לא מסוגל להתמודד עם דבר כזה, לא יכולים לכפות עליהם.

יונה פרטוך: מה זה אתה לא יכול לכפות?

יונה פרטוך: זו מדינת ישראל ואלה הם אנשים שגרים בתוך מדינת ישראל.

יונה פרטוך: המצב הלך והחריף עד שלפני שלושה שבועות התחלתי להרגיש שהעובדים מתמוטטים.

יונה פרטוך: באירוע האחרון ביוני שעבר, ששה עובדים עם התקפי לב ושני עובדים עם אירועים מוחיים.

יונה פרטוך: אמרתי להם שהכל מתמוטט, גם אני לא יכול הרבה לעזור, כי כמה אני יכול לרוץ?

יונה פרטוך: שילמנו משכורת מההסתדרות במשך שלושה חודשים, העברנו חצי מיליון שקל להפעלה מההסתדרות שאין לה את זה, ותאמינו לי שאין לה, אבל נתקלנו באטימות מוחלטת ובתשובות קשות כשמעבירים אותנו מאחד לשני.

יונה פרטוך: הוועדה הזו היא הסיכוי האחרון.

יונה פרטוך: הוועדה הזו צריכה להחליט או שבמדינת ישראל יש אנשים שזקוקים לעזרה בתחום הזה, וזה לא רק בתחום של הטקסטיל אלא מדובר בעוד מפעלים שקורסים כי לא כולם יכולים לעבוד בעבודה המתוחכמת שמדברים עליה כל הזמן, עבודה של שנות 2000, או שהכל נופל.

יונה פרטוך: אני דורש שההחלטה תהיה החלטה שתכפה על מקבלי ההחלטות את מה שצריך ומה שמגיע למפעל.

יונה פרטוך: אני לא רוצה שהישיבה תהפוך לפרוטוקול ויום למחרת לא נכיר אף אחד.

שרגא עמרם: המפעל הזה עד לפני מספר שנים היה מפעל רווחי.

שרגא עמרם: ברגע שממשלת ישראל החליטה על חשיפה, על יבוא חוטים באופן חופשי, התחילו הצרות והנהלת המפעל החליטה שהיא לא יכולה לעמוד בזה.

שרגא עמרם: הנהלת המפעל ביקשה מועד העובדים להתחיל לצמצם את מספר העובדים.

שרגא עמרם: לפני מספר שנים היינו כ280- עובדים לפני כשבע-שמונה שנים.

שרגא עמרם: ההנהלה אמרה שרק אם נצמצם עובדים למפעל יהיה עתיד ולעובדים שיישארו יהיה עתיד.

שרגא עמרם: הסכמנו לצמצם את מספר העובדים והיום הגענו למצב בו מועסקים 65 עובדים במפעל.

שרגא עמרם: בחודשים האחרונים באה הנהלת המפעל ואמרה שהיא לא יכולה לעמוד במצב הקיים היום של יבוא החוטים והיא מבקשת לסגור את המפעל.

שרגא עמרם: זה אומר שהעובדים צריכים לשלם את המחיר במלואו.

שרגא עמרם: יצא שהנהלת המפעל לא עמדה בהסכם אתנו שהם יכניסו את המפעל לכיוון העתיד.

שרגא עמרם: מצד שני ממשלת ישראל, כבוד השר רן כהן התערב ברגע שהוא שמע שהמפעל עומד להתערב וזימן אותנו לפגישה עם כבוד ראש העיר, אנשי ההסתדרות והעובדים.

שרגא עמרם: בישיבה הזאת השר סיכם ונתן סיוע לשלושה חודשים להמשיך לעבוד כאשר במשך שלושת החודשים האלה תקום ועדה בראשות רפי אלול והוועדה תחליט על קידום המפעל לעתיד.

שרגא עמרם: בסעיף מספר 1 נאמר שיהיה עתיד למפעל.

שרגא עמרם: סעיף מספר 2 אמר שיוחלט על הסכמי פרישה נאותים לכל העובדים פלוס חיפוש מקומות עבודה עבורם.

שרגא עמרם: אני רוצה להראות לך את התלושים של העובדים ותראו במה מדובר.

שרגא עמרם: ותק של 25 שנה – 15 שקלים לשעה.

שרגא עמרם: ותק של 28 שנה – 16 שקלים לשנה.

שרגא עמרם: ותק של 34 שנה – 15 שקלים לשעה.

שרגא עמרם: ותק של 35 שנה – 16 שקלים לשעה.

שרגא עמרם: אלה הם העובדים שלנו.

שרגא עמרם: שכר מינימום אחרי שלושים-ארבעים עבודה.

שרגא עמרם: העובדים האלה מותשים, הם עבדו במשמרות, אין להם חיים, וכל זה חוץ מאשר המצב הביטחוני כמובן.

שרגא עמרם: טוב עשיתם שבאתם לכאן ואנחנו רוצים לצאת מכאן עם פתרון לעובדים האלה כי העובדים האלה הם אזרחי מדינת ישראל.

שרגא עמרם: יש להם בנים חיילים והם עבדו כאן יום ולילה ונתנו את החיים שלהם.

שרגא עמרם: בלי פתרון, לא נצא מכאן היום.

רן כהן: תרשו לי לומר משהו בנימה אישית.

רן כהן: אני מוכרח להודות על האמת שנלחמתי הרבה מאוד באזור הזה ונכנסתי גם במבצע ליטני, ואני גם נכנסתי במלחמת לבנון, ואני מאוד נרגש היום לדעת שכל חיילי צה"ל יצאו בשלום.

רן כהן: באמת צה"ל ראוי לברכה גדולה.

רן כהן: גם ההחלטה של הממשלה ושל ראש-הממשלה בעניין הזה לדעתי אמיצה מאוד.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני לא חשפתי את המפעל הזה לחשיפה.

רן כהן: לא הייתי כשהתקבלה ההחלטה על החשיפה.

רן כהן: המצב הוא כזה שהמפעל היום מייצר בסדר גודל של שלושה אחוז מכלל החוטים שהתעשייה הישראלית משתמשת בהם.

רן כהן: רק בהערת ביניים ליונה פרטוך אני רוצה לומר שמפעלי הטקסטיל בארץ הם לא בצרות.

רן כהן: היום ענף הטקסטיל בארץ הוא ענף יוצא מן הכלל שמתחרה בשווקי העולם.

רן כהן: אמרתי שהחוטים שמפעל חולה מייצר הם שלושה אחוז מכלל החוטים בישראל.

רן כהן: המצב כרגע הוא כזה שענף הטקסטיל בארץ עובד יפה מאוד.

רן כהן: אני יכול אפילו לגלות לך שיש מפעלים חדשים שמוקמים במקומות אחרים בארץ והם עובדים טוב ומרוויחים.

רן כהן: יושב לידך נציג ההסתדרות, תשאל אותו כי הוא מכיר את העניין הזה.

רן כהן: כאן ישנה בעיה מיוחדת וכאן אנחנו צריכים לעזור כי יש כאן בעיה מיוחדת.

רן כהן: הבעיה המיוחדת היא בזה שהיום התחרות במחירי החוטים, שהממשלה הקודמת החליטה על חשיפתה, יצרה מצב שבו התחרות עם החוטים שמיובאים היא תחרות שקשה מאוד לעמוד בה ולכן המפעל נמצא במצוקה בה הוא נמצא.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, יש שלושה תחומי פתרון.

רן כהן: הפתרון הראשון, ואני אומר את זה היום לוועד העובדים, להנהלה, לנציגי ההסתדרות, לראש העיר שכבר יודע אותו, אני חוזר ואומר לכם שאני רוצה שהמפעל הזה ימשיך להתקיים כל הזמן ושיעבוד כל הזמן, וגם שיגדיל את התפוקה, אני אכפה על תעשיית הטקסטיל בישראל לקנות את כל התוצרת של המפעל ואני יכול לעשות את זה, אבל אני יכול לעשות את זה בתנאי אחד, שמחיר המכירה של המפעל יהיה מחיר השוק פלוס 15 אחוזים.

רן כהן: כלומר, אני אכפה על מפעלי טקסטיל בארץ לשלם צ'ק של 15 אחוז למפעל סלילי חולה למרות שהם יכולים לקנות ב15- אחוז יותר זול.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי זה מפעל בקו העימות, זה המפעל האחרון שנותר לחוטים, זה אנשי קריית שמונה, ואני אעשה את זה במצפון נקי.

רן כהן: אני לא יכול לעשות את זה עם כל הכבוד במחירים שהם בחמישים אחוז או בארבעים אחוז יותר, כי יש גם איזשהו כלל אלמנטרי במערכת הכלכלית.

רן כהן: אני לא יכול לבוא היום למפעל יפית בבאר-שבע, מפעל שקונה חלק מהתוצרת שלכם, ולכפות עליו לשלם צ'ק חופשי סתם.

רן כהן: אני יכול להגיד לו שיקנה בסלילי חולה מרצונו, והוא יקנה מרצונו, אני יודע שהוא יקנה מרצונו, אני יודע שדלתא תקנה מרצונה, אני יודע שעוד מפעלים יקנו מרצונם ואני לא רוצה לכפות את זה, אבל אני לא יכול לכפות עליהם ארבעים אחוז מעל השוק כי זה לא כלכלי וזה לא הגיוני.

רן כהן: אני חוזר ומציע את האפשרות הזאת גם להנהלה.

רן כהן: אם הדבר הזה בלתי אפשרי, חוזרים לרובריקה השנייה של מה עושים עכשיו עם המפעל שאיננו יכול לעבוד.

רן כהן: כלומר, המשמעות היא שהמפעל לא יכול לעבוד.

רן כהן: במצב הזה אני התחייבתי – והוועד וההנהלה נמצאים כאן – שהממשלה ובנק הפועלי ייקחו על עצמם את ה1,4- מיליון של שלושת חודשי המעבר, כפי שנאמר על-ידי יונה ושרגא.

רן כהן: בעניין הזה הממשלה שותפה בשני-שליש מתוך ה1,4- מיליון שקלים.

רן כהן: שני השליש האלה ישולמו ולא יעזור לאף אחד, לא לפקיד ולא למישהו אחר.

רן כהן: אני אומר את זה חד-משמעית.

רן כהן: גם אם נצטרך להביא להחלטת ממשלה נפרדת, זה יהיה.

רן כהן: התחייבתי.

רן כהן: שר האוצר יודע על זה, ראש-הממשלה יודע על זה, כולם יודעים על זה וזה יהיה.

רן כהן: מדובר בשני-שליש מתוך ה1,4- מיליון.

רן כהן: השליש שולם על משכורת אפריל ועכשיו נותר השני-שליש, על משכורות מאי-יוני.

רן כהן: זה אומר שבעצם בסוף יוני העובדים הולכים הביתה ואז באים לדבר העיקרי וזה פיצויי הפיטורים.

רן כהן: זו אלטרנטיבה שדובר עליה בכל הפורומים.

רן כהן: כמו ששרגא תיאר כאן, במקום שאנשים יקבלו התקף לב, הם צריכים לדעת איפה הם חיים וממה הם חיים ואי-אפשר כל הזמן להחזיק אותם תלויים על חוט למות ולא לחיות.

רן כהן: במצב הזה אני אומר באופן הברור ביותר.

רן כהן: פניתי לשר האוצר.

רן כהן: לשכת ראש-הממשלה מטפלת בעניין.

רן כהן: משרד התעשייה והמסחר לדאבוני – תאמין לי, כי לי זה היה הכי קל – לא יכול לשלם מקרן חשיפה כי אין בקרן הזאת כסף, אבל הוא גם לא יכול לשלם בגלל עוד סיבה, משום שקרן החשיפה היא קרן שבה משלמים כאשר מפעל הולך להבראה כשזה כרוך בפיטורים.

רן כהן: תארו לעצמכם שיהיה מצב שבמשרד התעשייה והמסחר תהיה קרן מסוימת שיש בה פיצויי פיטורים לעובדים במספר אין סופי.

רן כהן: אגב, זה לא שאני מצדיק או לא מצדיק אלא שמצאתי מצב נתון, קרן החשיפה יכולה לשלם כשיש לה כסף, וכאן אין לה או שיש לה מעט מאוד.

רן כהן: אם יהיה מצב שבו ידובר על פיצויי פיטורים אני כבר אומר לך – אני לא נכנס ל400- אחוז או ל40- אחוז והיו כאן פיטורים של עובדים בעבר כשזה נעשה בהסכמה כוללת, אני לא יודע אם ייצמדו לזה או לא – שהממשלה לא תברח.

רן כהן: הממשלה תהיה בתוך העניין הזה, אנחנו ניקח חלק בפיצויים האלה בדומה למה שהיה בעבר.

רן כהן: בעניין הזה, גם אם זה יצריך החלטת ממשלה על השתתפות הממשלה בפיצויי הפיטורים, אנחנו נעשה את זה.

רן כהן: אני לא יכול לדבר בשם שר האוצר כי לא אני משלם את זה אלא הוא משלם, אבל אני יכול לומר כשר התעשייה והמסחר שבעניין הזה אני מתייצב אתכם ועם העניין.

רן כהן: אם הוועדה תחליט שהממשלה צריכה לקחת את החלק שלה בפיצויים, אני מתחייב להביא את זה בשמי, בשם השר חיים רמון שדיברתי אתו על זה, לישיבת הממשלה הקרובה כדי שהדבר הזה ייפתר באופן הזה.

צבי עגנון: הבעיה היא קריטית מאוד והשאלה מה עושים היום ובעניין זה אני ארצה להיות מאוד תמציתי.

צבי עגנון: אנחנו חייבים לקבל בראש ובראשונה את הכיסוי של מאי ויוני.

צבי עגנון: אנחנו בסוף מאי, אנשים צריכים לקבל משכורת, אנשים צריכים לקבל משכורת ביוני ולנו אין כסף לשלם את זה.

צבי עגנון: אין לנו גם כסף לשלם לחברת חשמל, שהתשלום לה הוא מאתיים אלף שקל לחודש, קרי 10,000 שקל ליום עבודה, אין לנו כסף לשלם משכורת וכולי.

צבי עגנון: המפעל הזה, בעקבות ההנחיה שיצאה ואמרה שלבנקים אסור להחזיק אחזקות ריאליות בסוף 1996, מרבית המפעלים של תיעוש נמכרו או נסגרו למרות שהיו מפעלים משגשגים גם בענף הטקסטיל.

צבי עגנון: בעקבות ביטול החשיפה עשינו את הניתוח הראשוני יחד עם ועד העובדים והמפעל הזה לא עבד ששה חודשים והגענו לנקודה שלצערי נאלצנו לפטר כ30- עובדים ותיקים ועוד עובדים מלבנון.

צבי עגנון: אני רוצה להתייחס למה שקורה.

צבי עגנון: לצערי הרב, הבהרתי, ולצערי הרב, הפגישה שהתקיימה בפברואר 2000 באה לאחר שאנחנו התחננו במשך שנה לקיים אתנו דיונים.

צבי עגנון: באותו מועד הסברנו לכבוד השר ולמשתתפים בפגישה שהמפעל היום נמצא בהפרש של ארבעים עד חמישים אחוז ולא 15 אחוז, אבל אף אחד גם לא רצה לקנות בתקופה הזאת של החודשיים.

צבי עגנון: המפעל היחידי שכבוד השר הצליח משהו לעשות בו שילם 15 סנט, שזה ארבעה אחוז ולא 15 אחוז, וזה היה המפעל היחידי שהצלחנו למכור לו ב15- סנט יותר מהמחיר.

סילבן שלום: אני רוצה באמת להתמקד בעניין.

סילבן שלום: מתוך נקודת מוצא שלך שאין קיום למפעל, האם יש מקום - למרות שאתה לא איש האוצר – להסדרי פרישה שיכללו את מה שהם אמרו?

חיים כץ: אחרי שאתה תוחם את הפנסיות ומקבל שטר ערבות, יבוא יוסי פרחי וייתן הכשרה מקצועית, ואז יבוא בן-אדם ויוכל לעבוד עם הבסיס הכלכלי שיש לו.

חיים כץ: אתה צריך לדעת שאתה מדבר על פנסיה שבה הם יקבלו 1,800-1,700 שקלים.

חיים כץ: יוסי פרחי ייתן הכשרה מקצועית אם רוצים שהם יישארו פה.

חיים כץ: אם לא רוצים שהם יישארו פה, ייתנו להם פנסיה בלבד.

חיים כץ: אי-אפשר למשוך אותם בכחש.

חיים כץ: לומר שזה יימשך עוד שלושה חודשים או עד יוני, זה לא הפתרון ואני מניח שגם אתה לא רוצה את זה.

חיים כץ: אנחנו רוצים טיפול שורש, פתרון יסודי ולראות כמה זה עולה.

דוד טל: אני שוב חוזר ואומר שאני מוכן להצטרף לכל משא ומתן כזה בקשר להמשך תפעולו של המפעל או לחילופין למשא ומתן על תנאי הפרישה של העובדים.

דוד טל: אנחנו נשוב ונתכנס ביום שלישי בשבוע הבא בכנסת כשעד תאריך זה אני ארצה לשמוע את תשובת הממשלה שתאמר מה הממשלה מציעה לעובדים.

דוד טל: אני מאוד מודה לכם.