ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 22, 1999-10-20 09:00

דוד טל: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה בנושא:

דוד טל: סכנה לסגירת "בית נועם" - מעון לגברים אלימים.

דוד טל: אני רוצה לומר מספר מלים.

דוד טל: "בית נועם" הוא בעצם פרוייקט חדשני של משרד העבודה והרווחה על פי הוראתו של שר העבודה והרווחה, שראה את המצוקה של האנשים בהרבה מקומות בארץ.

דוד טל: לצערנו התבשרנו שלשום על עוד אשה שנרצחה, ויש לי רושם שאנחנו כחברה מקבלים את זה בשוויון נפש, ובעצם נותנים רשיון לרצוח.

דוד טל: מלים קשות, אבל אני מוכרח לומר אותם, משום שעד שלא נתעורר ולא נזעזע את אמות הסיפים כאן במדינה, כנראה לא יעשו מספיק ולא יתרמו את התרומה הסגולית הנחוצה כדי למנוע או לצמצם את התופעה המדאיגה הזאת, שנשים מוכות ונשים נרצחות.

דוד טל: התפיסה של "בית נועם" היתה, כך נאמר לי על ידי שר העבודה והרווחה אתמול, שהאשה לא תהיה מוכה פעמיים.

דוד טל: פעם אחת היא תהיה מוכה על ידי הבעל, ופעם שנייה בעצם זה שהיא צריכה לעזוב את הבית כדי לעבור למעון לנשים מוכות.

דוד טל: אשר על כן הוא החליט לפתוח את המעון הזה כדי ש"השור המועד" הוא בעצם יועבר להוסטל, אותו נרחיק מהבית ולא נעניש את האשה על ידי הרחקתה מהבית.

דוד טל: לצורך העניין הזה הוקם "בית נועם" ברעננה.

דוד טל: על פי כל חוות הדעת שקיבלנו ועל פי כל מה שנאמר, המקום הזה ממלא את ייעודו, ואני חושב שיש מקום להרחיב את המעונות האלה.

דוד טל: במקום להגדיל את המעונות לנשים מוכות, אני חושב שיהיה נכון להגדיל את המעונות לגברים אלימים.

דוד טל: מה גם, בסופו של דבר הגבר במעון עובר טיפול.

דוד טל: אז החברה בעצם נהנית מזה פעמיים.

דוד טל: הגבר עובר טיפול ואולי במשך הזמן הוא יכול לחזור לחיים תקינים במסגרת התא המשפחתי שלו, ולא נגיע למצב שהאשה, מהפחד ומהיראה מפני הגבר נזרקת מהבית בשל אלימותו.

דוד טל: אני מוכרח לומר שהדיון הזה בא ביוזמתה של חברת-הכנסת דליה רבין-פילוסוף ואני נעתרתי לבקשתה, שכן ראיתי את הנושא הזה כנושא דחוף שצריך להניח אותו על סדר-היום גם משום שריחפה על המעון סכנת סגירה.

דוד טל: היום אני יכול לומר בוודאות שהמוסד הזה לא ייסגר על פי הבטחתו של שר העבודה והרווחה אתמול.

דוד טל: דיברתי איתו ולאחר מכן הוא אמר את הדברים בצורה ברורה מעל דוכן הכנסת, שהמוסד הזה לא ייסגר.

דוד טל: אבל אני לא בא רק לבשר שהוא לא ייסגר, אני רוצה להגיע פה לאיזושהי החלטה שהמוסד הזה ימשיך לתפקד בשנתיים-שלוש השנים הבאות ולהרחיב יותר את המעונות האלה.

דוד טל: אני רוצה לבקש ממנהלת המעון לומר את דברה.

דוד טל: בבקשה.

דוד טל: עופרה קינן: אני רואה לעצמי כבוד רב שהוזמנו לפורום נכבד זה, עם כל הזמן שאתם מוכנים להקדיש כדי לשמוע את הנושא שלנו.

דוד טל: אני חושבת שכבוד היושב-ראש הציג את הדברים כאילו שהוא חבר שלנו כבר הרבה מאוד זמן והיה לי מאוד נעים לשמוע את זה.

דוד טל: אני רוצה להוסיף לדבריך.

דוד טל: לדעתי המודל שפיתחנו, אחד הדברים העיקריים שהוא משיג זה לקטוע את המחזוריות הבין-דורית של ההתנהגות האלימה.

דוד טל: נוכחנו לדעת שכמעט מאה אחוז מהגברים שמתנהגים באלימות למשפחותיהם הם היו ילדים מוכים או ילדים שהיו חשופים להתעללות בביתם.

דוד טל: אם אנחנו מצליחים להפסיק את ההתנהגות האלימה של הגבר היום, בזה אנחנו תורמים רבות לכך שבדור הבא, הילדים של אותם גברים לא יהיו יותר גברים שמתנהגים באלימות, אלא מדגימים לילדיהם דמות של אב מתקשר.

דוד טל: אני רוצה להציע שסדר היום שלנו יהיה בצורה כזאת: גברת חנה רוזנברג, שהיא מנהלת ב"בית נועם", תציג את העבודה שנעשית.

דוד טל: אחר-כך נבקש משני גברים, שגמרו את הסדנה אצלנו, לספר את הניסיון האישי, ובסוף הדברים אני רוצה להציג את הקשיים שאנחנו נמצאים בהם.

דוד טל: כפי שהיושב-ראש אמר, יש הבטחה של המנכ"ל ושל השר להמשיך, אבל אני רוצה להצביע על הנתונים שמחייבים את ההמשך, באיזה תנאים נוכל להמשיך.

דוד טל: את זה אני רוצה להדגיש אחרי שנשמע מה קורה ב"בית-נועם".

דוד טל: גב' חנה רוזנברג, בבקשה.

חנה רוזנברג: גם לי לעונג ולכבוד שוועדת העבודה והרווחה של הכנסת מצאה לנכון, ביוזמתה של חברת-הכנסת דליה רבין-פילוסוף, לכנס דיון מיוחד בנושא כל כך חשוב, בנושא "בית-נועם", שהוא מרכז פנימייתי לטיפול בגברים אלימים.

חנה רוזנברג: אני חושבת שאנחנו יכולים להגיד היום בגאווה, אפילו בגאווה רבה, שמוסד שנפתח רק בחודש מאי 1997 יכול להצביע היום על כך שהגברים האלימים שטופלו בו לא חוזרים להתנהגותם האלימה, וזאת פריצת דרך.

חנה רוזנברג: יש פה איזושהי קונספציה טיפולית שהיא חדשה לגמרי, היא לא מוכרת לא בארץ ולא בעולם, והיא מוצאת לה סימוכין שהקונספציה הזאת אכן עובדת.

חנה רוזנברג: אנחנו חייבים כולנו, כמדינה נאורה, להסתכל על "בית נועם" כאיזשהו "קייס סטדי" שבעצם צריך להיות בסיס לפתרון כולל.

חנה רוזנברג: חשוב לנו מאוד שבאותם מקרים שאפשר, יהיה זה הגבר שיורחק מהבית והאשה לא תוענש פעמיים.

חנה רוזנברג: בשום אופן אני לא רוצה להציג את "בית נועם" כאלטרנטיבה למקלטים.

חנה רוזנברג: זאת איננה אלטרנטיבה.

חנה רוזנברג: אנחנו כמדינה חייבים להבין שאין פתרון גורף לאלימות ואין או או, זה לא או מקלט או הוסטלים לגברים אלימים.

חנה רוזנברג: אנחנו כחברה חייבים לדאוג לכל ההיבטים האלה.

חנה רוזנברג: "בית נועם" מתאים לגברים שלא הולכים לבית הסוהר, כן מורחקים מביתם ובעצם ההרחקה לא מסכנת את נשותיהם.

חנה רוזנברג: הרעיון הוא טיפול באור החוק, אני לא אומרת בצל החוק אלא טיפול באור החוק, כשהכוונה היא שתהיה איזושהי חרב של ענישה ואכיפה והטיפול יהיה אלטרנטיבה.

חנה רוזנברג: שניהם ביחד בעצם יכחידו את ההתנהגות האלימה.

חנה רוזנברג: הרעיון של "בית נועם" הוא בעצם סימולטור של חיי משפחה.

חנה רוזנברג: ב"בית נועם" ברעננה, שהוא בית מאוד נעים.

חנה רוזנברג: הרעיון היה בית נעים שמכבד את יושביו, יגורו בצוותא שנים-עשר גברים שהם אלימים וילמדו דרך אחרת.

חנה רוזנברג: בתוך הבית הזה הם עוברים סידרת טיפולים מאוד מאוד אינטנסיבית, שמלמדת אותם בעצם גם איך לא להיות אלים, לא אלימות פיזית, לא מילולית, לא נפשית, לא פסיכולוגית, לא מינית ונראה להם גם את הדרך האחרת, שזו שליטה עצמית, שזו תקשורת, שזה שינוי עמדות והבנה שהאשה איננה רכושם, הבנה שיש דיפרנציאציה בין גבר לאשה.

חנה רוזנברג: אשה היא יישות וגבר הוא יישות.

חנה רוזנברג: לגבי הערתך שהמטרה שלנו היא להביא לחיים תקינים עם המשפחה, אני רוצה לתקן.

חנה רוזנברג: המגמה שלנו היא להפסיק אלימות ולאפשר לבני הזוג בעצמם לבחור האם הם מעוניינים להמשיך לחיות ביחד או לא.

חנה רוזנברג: חשוב לי שנבין שאנחנו לא מוסד לחיים תקינים, אנחנו מוסד להפסקת אלימות.

דוד טל: את לא נגד זה שהתא המשפחתי יחיה חיים תקינים.

חנה רוזנברג: חלילה.

חנה רוזנברג: אני מאוד בעד, אבל זו לא המטרה המוצהרת.

חנה רוזנברג: יש אחרינו עוד הרבה מאוד עבודה.

חנה רוזנברג: כשהאלימות נפסקת, הקהילה צריכה להמשיך לעבוד.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני רוצה לשמוע את נציגת הביטוח הלאומי.

דוד טל: המוסד לביטוח לאומי ליווה את הפרוייקט הזה.

דוד טל: אין לו עדיין מסקנות סופיות, אבל יש לו מסקנות ביניים והייתי רוצה לדעת מה האפקטיביות של המעון הזה שהוקם.

ברנדה מורגנשטיין: הביטוח הלאומי אישר את הפרוייקט הזה כפרוייקט נסיוני.

ברנדה מורגנשטיין: לפני שאני מציגה לכם בקצרה את תוצאות המחקר, אני רוצה להסביר שהדגש כאן הוא באמת על אישור של מפעל נסיוני.

ברנדה מורגנשטיין: אחד היתרונות הגדולים של הקרן למפעלים מיוחדים הוא שאנחנו נותנים אפשרות לפרוייקטים שמגיעים מהשטח, תחושות של אנשי מקצוע שיש מקום לעשות ניסוי או להפעיל שירות או להפעיל שיטת טיפול שלא נוסתה עד עכשיו בצורה נסיונית, כי אין עדיין כל התמיכה, לא הציבורית ואפילו לפעמים לא המקצועית בהפעלת שיטת טיפול כזאת.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו רואים את זה כברכה גדולה מאוד.

ברנדה מורגנשטיין: חלק גדול מהשירותים שהיום אנחנו רואים כשירותים מן המניין בישראל התחילו כמפעלים מיוחדים.

ברנדה מורגנשטיין: אני רוצה להזכיר בהקשר זה למשל שמקלט לנשים מוכות התחיל כמפעל נסיוני.

ברנדה מורגנשטיין: בהתחלה כשדיברנו על מקלט לנשים מוכות, כולם פתחו עיניים ואמרו: בשביל מה צריך, למה, אין אלימות בכלל ומה הרעיון הזה של להוציא נשים מהבית ולשים אותן במקלט.

ברנדה מורגנשטיין: זה התחיל כמפעל נסיוני, לפעמים עם התנגדות של מוסדות וגם של אנשי מקצוע.

ברנדה מורגנשטיין: היום אי-אפשר לדבר על קהילה רצינית שאין לה מקלט לנשים מוכות.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו אישרנו את הפרוייקט הזה לשנתיים.

ברנדה מורגנשטיין: לאחר שנתיים אישרנו המשך פעילות של הפרוייקט הזה.

ברנדה מורגנשטיין: על פי התקנון שלנו גם אישרנו מחצית מהסכום שהתבקש ושגם אושר על פי המרכיבים של התכנית שחשבנו שהם ראויים, תוך הסכמה בינינו וגם השר חתום על כך, שמחצית מהסכום יגיע ממשרד העבודה והרווחה.

ברנדה מורגנשטיין: המחקר המלווה שאנחנו עושים בפרוייקטים מסוג זה הוא לא רק מחקר שבודק תוצאות, הוא גם מחקר שמלווה ועוזר לבנות את השירות.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו קוראים לזה "מחקר מעצב".

ברנדה מורגנשטיין: כך שחלק מתוצאות המחקר גם עוזר לערוך שינויים בהמשך הפעלת השירות.

ברנדה מורגנשטיין: המחקר המלווה הוא מעין ראייה מבחוץ , אובייקטיבית, מקצועית, לגבי מהלך הפעלת הפרוייקט, הבעיות שעולות, נסיון לשים דגש על דברים אחרים, וכך פעלנו.

ברנדה מורגנשטיין: אני רוצה לדבר על שני דברים.

ברנדה מורגנשטיין: המחקר הזה הראה שיש צורך, בזמן הפעלת השירות, לשים הרבה יותר דגש על הקשר עם הקהילה, על הכנת האדם ליציאה לקהילה, גם על הכנת הקהילה לקלוט את האיש מבחינת תעסוקתית, מבחינת מגורים, גם מבחינת תמיכה חברתית שתימשך לאחר שהוא ייצא מהמקום.

ברנדה מורגנשטיין: זאת היתה אחת הסיבות שגם אישרנו את הפרוייקט, כי הרגשנו שבהמשך הפעלת הפרוייקט, כאן יהיה הדגש העיקרי לגבי אותה הפעלה.

ברנדה מורגנשטיין: לגבי הגברים שהשתתפו בפרוייקט הזה, לא היה לנו מספיק זמן להגיע לתוצאות חותכות.

ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, אנחנו היום לא יכולים לבוא ולהגיד שגברים שעוברים את התהליך הזה לא הופכים להיות אלימים.

ברנדה מורגנשטיין: זאת אחת הסיבות שאנחנו גם רוצים להמשיך את הפרוייקט הזה.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו בדקנו יותר את הגישות של הגברים, איך הם רואים היכן הבעיה שלהם, האם הם מייחסים את בעיית האלימות שלהם כבעיה אישית שלהם או שהיא בעיה של החברה.

דוד טל: פרק הזמן שבדקתם היה מספיק כדי לבחון האם הם יחזרו להיות אלימים או לא?

ברנדה מורגנשטיין: זאת בדיוק הנקודה.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו כן מרגישים שיש כאן תהליך, שהגברים שמסיימים או לקראת סוף השהות שלהם במרכז הזה, הם בהחלט מתחילים להבין שהבעיה הזאת היא לא בעיה של החברה אלא בעיה שלהם.

ברנדה מורגנשטיין: הם רואים את עצמם כחלק מהבעיה, הם מבינים שהם צריכים לעבור תהליך של שינוי אישי וטיפול.

ברנדה מורגנשטיין: לעומת זאת, בהתחלה הם רואים את זה יותר כבעיה של החברה, בית המשפט שלח אותם, לשכת הרווחה שלחה אותם.

ברנדה מורגנשטיין: הם לא כל כך רואים את המוקד כבעיה אישית שלהם.

ברנדה מורגנשטיין: זה תהליך מאוד איטי, זה שינוי מאוד רציני של גישת האדם לגבי מה מקור הבעיה שלו כדי שאפשר יהיה לטפל בו.

ברנדה מורגנשטיין: אז אנחנו כן רואים מעבר במודעות של אדם מבחינת מה הבעיה שלו, למה הוא בכלל נמצא במקום כזה.

ברנדה מורגנשטיין: הוא לא בא בגלל שבית המשפט שלח אותו לשם, אלא יש לו בעיה והוא מוכן יותר לעסוק בבעיה שלו.

ברנדה מורגנשטיין: לא עשינו ואנחנו רוצים, ובגלל זה גם אישרנו את המחקר, לבדוק את זה מבחינת ההתנהגות של האדם בחוץ.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו רוצים גם לאמת את הנתונים שלנו, כי יש לנו קבוצה מאוד קטנה והשינויים לא היו כל כך גדולים.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו גם רוצים לראיין את הנשים.

ברנדה מורגנשטיין: היום התחלנו לראיין את הנשים, אבל אין לנו עדיין תוצאות.

משה בוטון: הם ממשיכים להיות גברים מכים או לא?

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד בצורה חותכת שהגברים האלה ממשיכים להיות גברים מכים או לא.

ברנדה מורגנשטיין: אחת הסיבות שרצינו להמשיך את הפרוייקט, להמשיך במחקר וייעדנו הרבה כספים למחקר, זה באמת לעקוב אחריהם לאורך זמן.

דוד טל: כשאת אומרת לאורך זמן, למה הכוונה?

דוד טל: שלוש שנים זה פרק זמן מספיק כדי לבדוק את זה?

ברנדה מורגנשטרן: אנחנו מקווים שעוד שנה תיתן לנו אפשרות לבדוק גם את המקרים שהתחילו מהתחלה ולעקוב אחריהם יותר זמן בשטח.

ברנדה מורגנשטרן: אין לנו היום תשובות חותכות בנושא אם הגברים ממשיכים להיות אלימים או לא.

ברנדה מורגנשטרן: אנחנו צריכים לעשות עבודה יותר לעומק גם לגברים שהתחילו לפני שנתיים, שרק עכשיו התחלנו לעשות אותה.

ברנדה מורגנשטרן: אני רק רוצה להדגיש שדווקא בשל המימצאים מהמחקרים הראשונים שמצביעים על כיוון, ובשל העובדה שאנחנו רואים במחקר המלווה, שכפי שאני אומרת זה מחקר מלווה שמעצב את התכנית, חשיבות רבה כי לא תהיה לנו תשובה אם לא נמשיך - יש לנו עניין שהפרוייקט הזה יימשך.

דוד טל: אני מבין את העניין שיש לכם ואת העניין של משרד העבודה והרווחה.

דוד טל: אבל אני מבין שבמסגרת שלכם אתם לא יכולים לתת יד להמשך הפרוייקט הזה או שכן?

ברנדה מורגנשטיין: ביטוח לאומי בעד המשך הפרוייקט הזה.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו אישרנו השתתפות של הביטוח הלאומי ב312- אלף ש"ח להמשך השנה הזאת, זה בערך שמונה חודשים, זו מחצית העלות.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו לא קיבלנו למשל את כל הבקשות של השירות לגבי הרחבות מסויימות וכוח אדם.

ברנדה מורגנשטיין: זה היה בהתאם לדרישות של משרד העבודה והרווחה.

דוד טל: זאת אומרת, אתם ממשיכים ללוות את הפרוייקט הזה עם המחקר.

ברנדה מורגנשטיין: בתנאי שתהיה השתתפות שווה של משרד העבודה והרווחה בהמשך הפרוייקט.

חנה רוזנברג: מעבר ל31- בדצמבר?

דוד טל: היא מדברת על עוד שמונה חודשים.

חנה רוזנברג: לא.

חנה רוזנברג: כבר מסתיימים שמונה החודשים.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו אישרנו לשמונה חודשים.

ברנדה מורגנשטיין: מעבר לזה, אם מדובר בהפעלה שוטפת, זה לא אנחנו בכלל.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו אישרנו המשך השתתפות לעוד שמונה חודשים כחלק של מפעל נסיוני.

ברנדה מורגנשטיין: לגבי הפעלה שוטפת, לנו אין יד בזה.

ברנדה מורגנשטיין: אנחנו לא יכולים לממן עכשיו הפעלה שוטפת, כפי שאתם יודעים, אבל אנחנו בעד המשך הפעלת הפרוייקט.

ברנדה מורגנשטיין: אין לי נתונים סופיים לגבי המחקר.

משה בוטון: יש לי שאלה לגבי המפעל הנסיוני.

משה בוטון: יש לכם מגבלת זמן, כמה זמן צריך להימשך מפעל נסיוני?

משה בוטון: לדעתכם הנסיון הסתיים, רק צריך הפעלה שוטפת?

משה בוטון: לפי מה שאת אומרת, הוא עוד לא הסתיים, מפני שאין עוד מחקר מה נעשה אחרי זה ומה לווה.

משה בוטון: במסגרת הקרן למפעלים מיוחדים, - אני שואל מבחינה משפטית - האם אי-אפשר להמשיך ולהאריך את המפעל הנסיוני לשנה נוספת?

ברנדה מורגנשטיין: אני לא יכולה לענות מבחינה משפטית.

ברנדה מורגנשטיין: אבל בדרך כלל אנחנו מממנים פרוייקט עד שלוש שנים.

ברנדה מורגנשטיין: היום אולי נצטרך לקבל עוד בקשה לגבי הפרוייקט הזה.

ברנדה מורגנשטיין: היום שינינו את התקנון של מפעלים מיוחדים, כך שזה אולי יאפשר לנו להמשיך לממן פרוייקטים אם אנחנו מרגישים שצריך להטמיע אותם.

ברנדה מורגנשטיין: יש לנו היום אפשרות להקדיש כספים להטמעת הפרוייקט הזה.

דוד טל: היום אתם עדיין לא מרגישים שצריך להטמיע את הפרוייקט הזה?

ברנדה מורגנשטיין: זה לא הגיע לדיון, אז אני לא יכולה לענות לך.

ברנדה מורגנשטיין: צריכה להיות בקשה להמשך הטמעת הפרוייקט הזה.

משה בוטון: ממי צריכה לבוא הבקשה?

דוד טל: מגברת קינן.

משה בוטון: את לא יכולה להגיש בקשה?

עופרה קינן: אני בהחלט יכולה, אין לי בעיה להגיש בקשה.

משה בוטון: אם לא יגישו בקשה, לא ידונו.

משה בוטון: צריך להגיש בקשה בכתב ולנמק.

משה בוטון: אני מכיר את הקרן הזאת.

משה בוטון: בלי בקשה, הקרן לא תחליט.

ברנדה מורגנשטיין: זה חייב להיות בשיתוף פעולה עם הגורם שאחראי על הפעלת הפרוייקט.

משה בוטון: בהחלט.

דוד טל: דוד ממן, בבקשה.

דוד ממן: אני גבר אלים.

דוד ממן: אני שהיתי ב"בית נועם" במשך ארבעה חודשים, מחודש מאי.

דוד ממן: אני הגעתי ל"בית נועם" ללא צו בית משפט אלא מרצוני החופשי כי ידעתי שזו בעיה פרטית שלי ולא של החברה, אבל זו בעיה פרטית שלי שרכשתי אותה בבית מאבא שלי ומסבא שלי.

דוד ממן: אנחנו דורי-דורות של גברים אלימים ואני החלטתי סופית להפסיק את זה כדי שהבן שלי גם לא יהפוך להיות אלים.

דוד ממן: בגלל זה הגעתי ל"בית נועם".

דוד ממן: אני מוכרח להגיד לכם שב"בית נועם" מבחינה נפשית, מבחינה רגשית ומכל הבחינות, פשוטו כמשמעו, נולדתי מחדש.

דוד ממן: כל המחסומים שהיו וכל החומות הרגשיות שהיו לי פירקתי בעצמי בעזרת האנשים הנחמדים והטובים ב"בית נועם", העובדים הסוציאליים שנתנו את כל כולם, והתחלתי לבנות את הכל מחדש מבחינה רגשית, קודם כל להתחיל להאמין באנשים, להאמין באנשים שאהבתי שאלה ההורים שלי, ששנאתי אותם כל חיי במשך שלושים ושלוש שנה, כי הם חלק מהבעיה שגרמה לי להיות גבר אלים.

דוד ממן: דברים נוספים שקרו לי שם זה להכיר את עצמי, להכיר בכך שאשתי היא אשה עצמאית לחלוטין.

דוד ממן: לא צריך לקבוע לה.

דוד ממן: למדתי שאלימות, שלא ידעתי שאני עושה אותה, כמו אלימות נפשית, שבכלל לא ידעתי שאני עושה את זה, ידעתי שאני מתנהג באלימות פיזית ומילולית, אבל אלימות נפשית לא ידעתי שזה קיים בכלל.

דוד ממן: והדבר הכי חשוב שקרה לי שם זה שבשביל להגיע למצב שיהיו לי יחסים טובים היום עם הילדים שלי הייתי צריך לעבור תהליך מאוד קשה עם עצמי ולהבין מה קרה לי בתור ילד, וזה לא היה לי קל.

דוד ממן: היום אני יכול להגיד לכם, שאני נמצא חודשיים בבית ללא אלימות, לא נפשית, לא פיזית ולא מילולית.

דוד ממן: הדבר הכי נפלא שיש לי זה הילדים שלי שהיום התחלתי לחיות איתם כמו בן-אדם, כמו אבא, בצורה נכונה ונורמלית, כשהילד שלי היום אומר לי: אתה אבא טוב, כשפעם הוא לא יכול היה להסתכל לי בפרצוף מרוב פחד.

דוד ממן: זה הדבר שהרווחתי ב"בית נועם".

דוד ממן: אז אם לא למעני, למען הילדים שלנו תעזרו למקום הזה כי זה יציל את הילדים שלנו.

דוד ממן: אם אותי זה הציל רק עכשיו בגיל שלושים ושלוש, לפחות את הילד שלי זה הציל מגיל שש, וזה מה שחשוב.

דוד ממן: כי אם לנו לא תעזרו, הילד שלי שיתחתן בעוד עשרים שנה גם יהיה אלים וגם הילדים שלו יהיו אלימים.

דוד ממן: אני יכול להגיד לכם בצורה הכי פשוטה, חנה יודעת את זה, בגלל שהחלטתי להגיע ל"בית נועם" ועשיתי את כל התהליך הזה, במידה ולא הייתי מגיע ל"בית נועם" אנמרתי שאני אפילו אתאבד.

דוד ממן: יש אנשים שיודעים את זה.

דוד ממן: השארתי מכתב התאבדות כי לא רציתי שזה ימשיך, שהבן שלי יהפוך להיות אלים.

דוד ממן: זה חרה לי, זה הפריע לי, זה פשוט דבר שנלמד ורכשתי את זה בבית אצל ההורים שלי ולא ידעתי להתנהג בצורה אחרת.

דוד ממן: היום אני נמצא פה בזכות האנשים האלה ובזכות "בית נועם".

דוד ממן: לפני חמישה חודשים המכתב הזה היה מוכן והייתי עם כדור בקנה ולא היה לי איכפת לשלם בחיים שלי בשביל להפסיק את זה, שהבן שלי לא יהיה כמוני, כי אני לא רציתי להיות כמו האבא שלי.

דוד טל: תודה.

דוד טל: דוד בן-עובדיה, אני רוצה שתסביר לוועדה כאן מה תרם לך "בית-נועם" ומה זה שינה.

דוד בן-עובדיה: שמעתי את הפרומו של גלי צה"ל בדרך והבנתי שמדברים פה על גברים מכים.

דוד בן-עובדיה: אנחנו כבר לא גברים מכים.

דוד בן-עובדיה: היינו יותר אלימים ובזכות "בית-נועם" ובזכותנו אנחנו כבר לא אלימים.

דוד בן-עובדיה: הייתי נשוי במשך שנתיים, אני עדיין נשוי, בהליכי גירושין.

דוד בן-עובדיה: לפני שהגעתי ל"בית נועם" לא חשבתי להתגרש בכלל.

דוד בן-עובדיה: ציפיתי שאשתי תבין שאולי אני עובר תהליך והיא תקבל אותי בחזרה או תהיה מוכנה לשבת ולדבר.

דוד בן-עובדיה: אבל במהלך התקופה שלי ב"בבית נועם", בחודשיים הראשונים לפחות הבנתי שזה לא יעזור כלום.

דוד בן-עובדיה: כל מה שילמדו אותי וכל הכלים ש"בית-נועם" יתן לי וכל מה שאני אצליח לקחת, אני נשאר בשלי.

דוד בן-עובדיה: ברגע שאני מגיע הביתה ואשתי לא מוכנה לקבל את מה שהחלטתי או את מה שעברתי, קודם כל אני אדאג לזה שהיא לא תהיה בין החיים כי ההתנהגות האובססיבית שהיתה לי כלפיה, אי-אפשר היה להסביר את זה.

דוד בן-עובדיה: זה הדברים שלמדתי ב"בית נועם", שכל אחד חי את החיים שלו, לכל אחד יש רצונות משלו, כל אחד יכול לעשות מה שהוא רוצה ושביחד יהיה גם טוב.

דוד בן-עובדיה: "בית-נועם" עזר לי הרבה בקטע הזה.

דוד בן-עובדיה: אני מצפה שהוועדה או מי שאמור להחליט יעזרו כמה שיותר למקום כמו "בית-נועם" ויפתחו עוד מקומות כאלה, כי כל אחד משמונה הרוצחים שעשו את מה שעשו בשנה האחרונה, אם הם היו מגיעים למשך שבועיים-שלושה ל"בית נועם", אני חושב שהם היו עוצרים את זה וזה לא היה מגיע לאן שזה הגיע.

דוד טל: תודה.

דוד טל: מר פוזנר, בבקשה.

חיים פוזנר: הפרוייקט הזה הוא יוזמה של משרד העבודה והרווחה, שבמסגרת מיגוון הכלים שהמשרד מעמיד לפעולה בתופעת האלימות הוא גם נכנס לניסוי של מעון מיוחד לגברים מכים.

חיים פוזנר: זה בנוסף ל31- מרכזים למניעת אלימות שיש לנו בכל הארץ.

חיים פוזנר: הוזכרו כאן המקלטים שמיועדים לנשים שצריכות לצאת מבתיהם .

חיים פוזנר: אנחנו מדברים על טיפול גם בנשים, גם בגברים וגם בילדים והלכנו לניסוי בנושא של מעון פנימייתי לגברים מכים.

חיים פוזנר: לצורך הניסוי, כמובן משרד העבודה והרווחה הלך עם המוסד לביטוח הלאומי במסגרת המפעלים המיוחדים, והמימון של כל הפעולה הזאת עד עכשיו היא כמעט מאה אחוז על ידי הממשלה והביטוח הלאומי.

חיים פוזנר: ועדת יעוץ צמודה מלווה את כל הניסוי ובאופן כללי, אם שואלים את הערכתנו המקצועית, למרות שאין תוצאות חד-משמעיות, המגמה ברורה.

חיים פוזנר: אם היו לנו האמצעים והמקורות לא היתה בעיה.

חיים פוזנר: אני רוצה לציין שרוב האנשים שנמצאים כרגע במעון נמצאים שם על פי צווים.

חיים פוזנר: השלב כרגע הוא שגמרנו את שלב הניסוי ויש שתי אפשרויות, או שאנחנו מאריכים את שלב הניסוי יחד עם המוסד לביטוח הלאומי שזו אופציה שצריך לדון בה ולקבל את כל האישורים, או שלפי חוקי המדינה אנחנו חייבים לצאת למכרז ואנחנו נערכים לצאת למכרז על מנת להפעיל את המעון על פי תוצאות המכרז.

חיים פוזנר: הבעיה הגדולה שעומדת לפנינו היא נושא התקציב, מכיוון שהמשרד לא קיבל אף פעם תוספת תקציב להפעלת המעון הזה.

חיים פוזנר: אנחנו יוצאים למכרז.

חיים פוזנר: יש החלטה של השר.

חיים פוזנר: אני רק מסביר שהפעלה של המקום הזה או מקום אחר, משמעותה סגירת חמישה מרכזים למניעת אלימות שפועלים ברשויות המקומיות, כי זה ממומן מאותו סעיף תקציבי וזאת החלופה.

דוד טל: אני חייב לקטוע אותך כאן.

דוד טל: אני קוטע אותך משום שאתה מתייחס לצד של המשרד שלך, כל מה שאתה רוצה לעשות, ואלה דברים טובים ויפים, אבל אנחנו מדברים כרגע על "בית-נועם", על המשך הקיום שלו.

דוד טל: אני רוצה לדעת איך משרד העבודה והרווחה ממשיך עם "בית-נועם לשנים הבאות?

חיים פוזנר: ביום ראשון יש פגישה אצל המנהל הכללי, אני מקווה שנציגי המוסד לביטוח לאומי יהיו בפגישה.

חיים פוזנר: כתוצאה ממנה יוחלט האם ניתן מבחינה משפטית להמשיך את שלב הניסוי.

דוד טל: אין שום בעיה להמשיך את שלב הניסוי.

דוד טל: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה בעד זה.

חיים פוזנר: יש בעיה.

חיים פוזנר: יש לכל גוף את המערכות שלו.

חיים פוזנר: אם המוסד לביטוח לאומי יגיד שהוא ימשיך בשלב הניסוי, אין לנו בעיה להמשיך איתם את שלב הניסוי.

חיים פוזנר: האפשרות השנייה היא, לפי חוקי מדינת ישראל אנחנו יוצאים למכרז.

חיים פוזנר: אם תהיה תקופת תפר, כמובן שנעשה הארכת התקשרות לפי התנאים הקיימים, ללא שום בעיה.

דוד טל: משמאלי יושב היועץ המשפטי של הוועדה, שבעברו הרחוק היה איש ביטוח לאומי מובהק.

דוד טל: אני חש, תתקנו אותי אם אני טועה, שאתם מנסים לעצור את הדבר הזה.

דוד טל: אני רוצה לומר לך בצורה הכי ברורה, יושבים פה שני אנשים, מבלי לפגוע באף אחד מהם, ואני רוצה לברך אותם על אומץ הלב שלהם לבוא ולומר את הדברים האלה פה, אבל אם מנענו בזה ש"בית-נועם" החזיק את שני האנשים האלה, שתי רציחות במדינת ישראל, איזה צבועים אנחנו צריכים להיות.

דוד טל: אחרי שרוצחים עוד אשה, אנחנו יוצאים ומבכים ועוברים לסדר היום.

דוד טל: לאט לאט אנחנו מתחילים להיות אטומים, גסים, חסרי רגישות, וזה כבר לא נוגע לנו שאשה נרצחת לאור היום במקום כזה או במקום אחר.

דוד טל: אנחנו פשוט הופכים להיות חסרי רגישות לדברים האלה.

דוד טל: על מה אנחנו מדברים, על תקציב כזה מינימלי?

דוד טל: אני מצפה לשמוע ממך, מר פוזנר, שמשרד העבודה והרווחה יעשה כל שלאל ידו להמשיך את הניסוי הזה, קודם כל כיוון שהניסוי הזה לא נגמר.

דוד טל: לאחר מכן, המשרד ירצה בתכנית ארוכת טווח להרחיב את המוסדות האלה, אנחנו נברך על זה ונתמוך בזה, אבל קודם כל יש כרגע מצוקה נקודתית למוסד הזה "בית-נועם", ואם התהליכים האדמיניסטרטיביים לא יסתדרו תוך שבוע-שבועיים הוא ייסגר.

דוד טל: אשר על כן, אני רוצה לפנות אליך כיושב-ראש הוועדה ולבקש ממך לעשות הכל כדי שהניסוי הזה ימשיך.

דוד טל: דיברתי אתמול עם השר ישי.

דוד טל: הוא הסכים והוא תומך בפרוייקט הזה.

חיים פוזנר: שני דברים.

חיים פוזנר: א.

חיים פוזנר: נקבעה פגישה עם המנכ"ל, לפני שנקבעה ישיבת הוועדה הזאת, כדי לדון בחלופות.

חיים פוזנר: חלופה אחת, אפשרות של הארכה עד ליציאה למכרז.

חיים פוזנר: חלופה שנייה, אפשרות של הארכת הניסוי.

חיים פוזנר: אני לא יודע אם היא אפשרית.

חיים פוזנר: נציגת המוסד לביטוח לאומי תדבר על הנושא הזה.

חיים פוזנר: ב.

חיים פוזנר: לגבי הטמעה.

חיים פוזנר: כרגע אין לנו תוצאות חד-משמעיות, כפי ששמעתם.

דוד טל: בשביל זה צריך להמשיך את הניסוי.

חיים פוזנר: נכון.

חיים פוזנר: אם בשלב מסויים יתברר שהפרוייקט הזה הוא מאוד מוצלח והתוצאות שלו הן יותר טובות מחלופות אחרות, אנחנו כמובן נלך לשלב של הטמעה.

חיים פוזנר: לא יהיה מקום אחד, יהיו הרבה מקומות כאלה.

חיים פוזנר: אני יודע שהשר תומך בעניין ואנחנו רוצים להמשיך בפרוייקט הזה.

דוד טל: נאמנים עלי דברי השר.

דוד טל: אתמול הוא אמר מעל הדוכן הכנסת את מה שהוא אמר.

חיים פוזנר: אפשר לפתור את הבעיה אם כנסת ישראל תוודא שהמערכת שמתקצבת את משרד העבודה והרווחה תיתן 1.2 מיליון ש"ח.

חיים פוזנר: מצד אחד כולם תומכים, כולל השר שלי.

חיים פוזנר: מצד שני אומרים לי: תעשה על חשבון מה שקיים.

חיים פוזנר: זה המצב כרגע.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברת-הכנסת דליה רבין-פילוסוף, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: קודם כל אני רוצה, מעומק הלב, להודות לחבר-הכנסת דוד טל שנענה לדרישתי וקבע את הישיבה הזאת הבוקר בדחיפות.

דליה רבין-פילוסוף: אני מוכרחה לומר שאני די מתפלאה ומזדעזעת מתגובת פקידות משרד העבודה והרווחה.

דליה רבין-פילוסוף: ההתייחסות היא התייחסות מאוד טכנית.

דליה רבין-פילוסוף: אני לא מרגישה מנציג משרד העבודה וגם מנציגת הביטוח הלאומי את החשיבות שהם נותנים לנושא הזה.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו מדברים היום על מלחמה באלימות במשפחה, ואני רוצה לראות שהנושא הזה עומד בראש סולם העדיפויות של הפקידות במשרד העבודה והרווחה, שנותנים לזה את התקציבים ולא להגיד שהכנסת תעביר את ה1.2- מיליון שקל.

דליה רבין-פילוסוף: אני הייתי ב"בית-נועם", ואני מוכרחה להגיד שמאז שהייתי ב"בית-נועם" ושמעתי את דוד ועוד שניים, אני לא יכולה להפסיק לחשוב על הפרוייקט הזה.

דליה רבין-פילוסוף: אני הייתי גם במקלטים לנשים מוכות, ואני חושבת שכאשר מוציאים את הגבר מהבית זה חוסך כל כך הרבה משאבים במעונות לנשים מוכות.

דליה רבין-פילוסוף: אשה צריכה לצאת מהבית, לקחת איתה את הילדים.

דליה רבין-פילוסוף: צריך להפעיל מערכת שלמה של בית-ספר וגנים לילדים בתוך המעון.

דליה רבין-פילוסוף: אשה יושבת מאחורי בריח, בשעה שפה גבר יוצא מהבית והאשה יכולה להמשיך את חיי המשפחה עם הילדים.

דליה רבין-פילוסוף: זה גם מבטיח סיכוי יותר טוב לשיקום כל המשפחה הזאת, מאחר והגבר יוצא לעבודה ונמצא במסגרת טיפולית.

דליה רבין-פילוסוף: אני גם רוצה להגיד שאני לא יכולה להפסיק להתפעל מהצוות שמועסק שם בתנאים מאוד קשים, בשכר מאוד נמוך.

דליה רבין-פילוסוף: קבוצה של עובדים סוציאליים שפשוט התמסרו לעניין הזה.

דליה רבין-פילוסוף: אני חושבת שהמשרד ואנחנו, שליחי הציבור, צריכים לעודד את הקבוצה הזאת.

דליה רבין-פילוסוף: זה מפעל חשוב ביותר.

דליה רבין-פילוסוף: לא כל שכן היום, כשאנחנו מתמודדים עם הנושא של רציחות נשים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

נסים זאב: מה קורה כשגבר מוכה.

נסים זאב: אולי אפשר להתייחס גם לזה.

דוד טל: עוד שנייה.

דוד טל: קודם אלי בן-גרא, ואחר-כך אני אתן לך את רשות הדיבור.

דליה רבין-פילוסוף: אני רוצה להדגיש ששמונה נשים נרצחו ואף גבר לא נרצח.

אלי בן-גרא: אני רוצה להגיד פה, בייחוד למר פוזנר, שאין תכנית כזאת.

אלי בן-גרא: זו התכנית היחידה, אני חושב שגם בעולם.

דוד טל: נכון.

דוד טל: שר העבודה ציין את זה אתמול מעל דוכן הכנסת.

אלי בן-גרא: אין ספק ששמונים הבוגרים של התכנית הזאת, שזו כמות גדולה יחסית לאמצעים שעמדו לרשותם, חסכו מאות מיליוני שקלים לכל המערכת.

אלי בן-גרא: אגב, גם יושב-ראש הוועדה הקודמת, חבר-הכנסת מקסים לוי, היה במקום וביקר.

אלי בן-גרא: אני חושב שמפה אפשר לצאת היום רק בתנאי שמר פוזנר מבטיח שהוא עושה הכל שהמוסד לא ייסגר לפני שהמערכת עוברת לפסים הרגילים של מכרזים וכל מה שצריך.

אלי בן-גרא: זה בסדר.

אלי בן-גרא: אבל מה שיקרה הוא, יעשו הכל הפעם אבל הבית ייסגר, וזו הסכנה הכי גדולה.

אלי בן-גרא: זה סכום שאפשר לעמוד בו.

דוד טל: מר פוזנר, אתה יכול להבטיח לנו שהבית הזה לא ייסגר, על פי בקשתו של יושב-ראש האיגוד המקצועי של העובדים הסוציאליים במדינת ישראל?

חיים פוזנר: אני יכול להבטיח שנעשה את כל המאמצים כדי להמשיך את הפעילות.

חיים פוזנר: אני לא יכול להבטיח שנעשה פעולה שהיא נגד חוק המכרזים.

דוד טל: היות ומר פוזנר לא יכול להבטיח, אני אקח על עצמי את האחריות הזאת.

דוד טל: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה מבטיח כאן קבל עם ועדה שהמעון הזה לא ייסגר והוא ימשיך בדרך שהוא צריך להמשיך.

דוד טל: אם יצטרכו לעשות סדר עדיפות בתוך המשרד, אנחנו נעשה אותם.

דוד טל: אני מבטיח, בעזרת השם, בלי נדר.

דוד טל: שמעתי את שני האנשים שעמדו כאן ואמרו מה שאמרו.

דוד טל: הרצח האחרון עוד טרי, אני חש אותו ומרגיש אותו.

דוד טל: אם אנחנו יכולים למנוע על ידי כך רציחות ומכות נוספות, זה התפקיד של הוועדה הזאת.

דוד טל: הוועדה הזאת הוקמה לשם הדבר הזה.

עופרה קינן: אני רוצה להגיד בקצרה מאוד באיזה תנאים אנחנו יכולים להמשיך לעבוד.

עופרה קינן: ההצהרה שיבטיחו את ההמשכיות שלנו, היא יפה, מכובדת ונעים מאוד לשמוע אותה, אבל אני רוצה להדגיש בפני כל הפורום המכובד הזה, החוזה שלנו עם שני המשרדים - עם משרד העבודה והרווחה ועם הביטוח הלאומי - מסתיים ב31- בדצמבר.

עופרה קינן: יש לנו איתם חוזה שכירות על המבנה .

עופרה קינן: אנחנו חייבים להודיע להם 60 יום מראש אם אנחנו מחדשים את החוזה.

עופרה קינן: היום הקובע יהיה ה28- באוקטובר.

חיים פוזנר: יש לך פגישה בעוד ארבעה ימים אצל מנכ"ל משרד העבודה והרווחה.

עופרה קינן: תן לי, בבקשה, לגמור את דבריי.

עופרה קינן: דבר שני, יש לנו מחוייבות כלפי העובדים להודיע להם אם הם ממשיכים לעבוד או לא.

עופרה קינן: הם לא יכולים להמשיך לעבוד במסירות כזאת בתנאים ארעיים של אי-ודאות.

עופרה קינן: שום קרן שאנחנו מנהלים איתה היום משא ומתן מאוד חם, לא תיתן שום תרומה אם לא נוכל להבטיח שהבית הזה ימשיך לפעול לפחות שנה אם לא שלוש שנים.

עופרה קינן: יש קרן אחת שאמרה לנו: אנחנו רוצים תכנית לשלוש שנים ולא לשלושה חודשים.

עופרה קינן: בקיצור, אנחנו צריכים עד ה28- בחודש הזה לדעת מה קורה איתנו, אחרת ניאלץ להודיע על סגירה.

עופרה קינן: אני אומרת את זה עם כל כאב הלב ועם כל האחריות.

עופרה קינן: שהנקודה הזאת תהיה ברורה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: דוד, בבקשה.

דוד ממן: מר פוזנר, אולי אתה מעדיף לממן אותי בתור אסיר וביטוח לאומי יממן את אשתי ואת הילדים שלי?

דוד ממן: כך אתם ממנים בסך הכל את המקום, אני ממשיך לעבוד וממשיך את חיי באופן רגיל.

דוד ממן: עדיף שתממן את המקום מאשר תממן אותי אחר-כך בבית הסוהר.

חיים פוזנר: יש כאן אי-הבנה.

חיים פוזנר: אני בעד ההמשך אבל לא נותנים מקורות.

חיים פוזנר: כולם בעד עם סימפטיה עצומה ואף אחד לא נתן מקורות לעניין.

חיים פוזנר: אין כאן נציגים של המרכז למניעת אלימות, שעושים פעולה אדירה באותו נושא והמרכזים האלה הם חלופה.

חיים פוזנר: משרד האוצר עומד לקצץ בשנה הבאה 72 מיליון שקל מתקציב משרד העבודה והרווחה.

חיים פוזנר: אף אחד לא מדבר על זה.

דוד טל: חברת-הכנסת דליה רבין לא תיתן יד לקצץ ברווחה.

חיים פוזנר: אני מקווה מאוד.

חיים פוזנר: כרגע בספרי האוצר רשום מינוס 72 מיליון שקל.

חיים פוזנר: לכולם יש סימפטיה.

חיים פוזנר: אני רוצה את המפעל הזה.

חיים פוזנר: אנחנו יזמנו אותו, אנחנו ליווינו אותו.

חיים פוזנר: אם יהיו הצלחות נטמיע את הפרוייקט, אבל צריך מקורות.

חיים פוזנר: לא יכולה להיות רק סימפטיה.

דוד בן-עובדיה: בקשר למקורות, אני מאמין שתמצאו את הפתרון.

דוד בן-עובדיה: אל תגיד שאין תוצאות, כי אם שנינו פה ולא בבית-סוהר, זו התוצאה.

חיים פוזנר: לא אמרנו שאין תוצאות.

חנה רוזנברג: יש פה דו"ח מחקר שהוא חד-משמעי.

חנה רוזנברג: הוא הוכן על ידי הביטוח הלאומי.

נסים זאב: קודם כל, ודאי כולם בעד אי-סגירת המקום.

נסים זאב: למקום יש חשיבות רבה.

נסים זאב: כפי ששמענו, אם אנשים לא נמצאים בבתי סוהר זה רק בזכות המקום הזה.

נסים זאב: אני לא חושב שיש פה מישהו שרוצה לא לקיים את ההמשכיות של המקום הזה.

נסים זאב: כל הבעיה תמיד היא תקציבים ומשאבים.

נסים זאב: מר פוזנר, אני יודע ש72- מיליון מקוזזים באופן רשמי.

נסים זאב: רוצים לתת אותם באיזושהי צורה מהרזרבות.

נסים זאב: ישנה הבטחה לא גלויה.

נסים זאב: אם זה נכון וישנה הבטחה של ראש הממשלה ש72- מיליון שקל בעצם יחזרו למשרד העבודה והרווחה, כי כבר השר אמר שהוא לא יתן יד לתקציב כזה, אני חושב שזה הבדק בית שלנו הראשוני, כי כל העניין הזה עומד על התקציב.

נסים זאב: כולנו מעוניינים בהמשכיות.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני רוצה לסכם את הישיבה, רבותי.

דוד טל: הסיכום הוא כך: על רקע מקרי הרצח של נשים על ידי בעליהן וגל אלימות נגד נשים הגואה בחברה, מחוייב וחיוני הצורך בהמשך הפעלתו של המעון לגברים אלימים "בית-נועם" והרחבת רשת המעונות לטיפול בגברים מכים.

דוד טל: ועדת העבודה והרווחה מברכת את שר העבודה והרווחה על הודעתו כי המקום ימשיך לפעול, ומצפה ממנו לקיים את התחייבותו לדאוג להרחבת הטיפול בגברים האלימים.

דוד טל: תודה.

דוד טל: הישיבה סגורה.