ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 522, 2002-10-14 10:00

זבולון אורלב: בוקר טוב, חורף בריא, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה שהיא הישיבה הראשונה בכנס החורף.

זבולון אורלב: אנחנו מתחילים את הדיון בנושא: תקנות סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים.

זבולון אורלב: ראשית, אני רוצה להעביר מחאה על כך שהממשלה לא עמדה בלוח הזמנים האמור בחוק והגישה את התקנות חצי שנה אחרי החוק, הגישה זאת באיחור בלתי מתקבל על הדעת.

זבולון אורלב: אני מציע לעבור על התקנות ולראות אם יש הערות, המטרה לסיים זאת היום.

מירב ישראלי: "תקנות סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים, התשס"ב-2002 – בתוקף סמכותי לפי סעיפים 2(ב), 3(ב) ו-6 לחוק סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים, לאחר התייעצות עם הגופים האחראים, לפי העניין, לפיקוח על ביצוע הסימון לפי סעיף 4(ב) לחוק, ובאישור ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: פרק א: הגדרות.

מירב ישראלי: 1.

מירב ישראלי: בתקנות אלה – "אחראי לסימון" – אחראי לביצוע סימון כמשמעותו בסעיף 4(א) לחוק, לפי העניין.

מירב ישראלי: "הגוף המפקח" – כמשמעותו בסעיף 4א(ד) לחוק.

מירב ישראלי: "מדריך שידורים" – לוח שידורים אלקטרוני (EPG) או לוח שידורים אחר שהאחראי לסימון מפרסם ברבים".

מירב ישראלי: EPG אני מבינה שזה רלבנטי ללווין ולדיגיטלי, ברצוני לשאול, האם לוח שידורים זה משודר או שמדובר גם על לוח שידורים אחר?

דינה עברי-עומר: הכוונה היא גם - - -

מירב ישראלי: לא, המילה "או" אומרת, שחלק מהדברים אפשר לעשות פרסומים רק במדריך שהוא לא משודר.

מירב ישראלי: יכול להיות שלגבי חלק מהדברים נצטרך לומר באופן מפורש שזה צריך להיות בשידור.

דינה עברי-עומר: הכנסנו הסמכה לגופים המפקחים לקבוע בדיוק את אופן היידוע, האם זה יהיה בלוח שידורים שמתפרסם לרבים בעיתון או באמת בלוח שידורים אלקטרוני.

מירב ישראלי: אני מציעה, כאשר נגיע להוראות האופרטיביות, נבדוק אם יש צורך לומר במפורש משהו מסוים.

אלי פולק: אין שום סיבה בעולם שהסימון לא יופיע בכל מדריך שידורים.

אלי פולק: שהאחראי לסימון מפרסם ברבים, לא שהחברות עצמן מפרסמות ברבים.

זבולון אורלב: מי זה האחראי לסימון?

אסתר שטרנבך: הגופים המשדרים.

זבולון אורלב: ואם הגופים המשדרים לא מפרסמים ועיתון "מעריב" מפרסם?

אסתר שטרנבך: יש להם חובה לפרסם.

דינה עברי-עומר: הם מפרסמים את זה במסגרת לוח שידורים.

זבולון אורלב: איפה הם מפרסמים, הם קונים שטח בעיתון?

זבולון אורלב: אנחנו רואים את לוח השידורים בעיתונים.

זבולון אורלב: בעיתוני סוף השבוע, לכל עיתון יש את לוח השידורים של הרדיו והטלוויזיה, מי מממן את זה?

אסתר שטרנבך: הגופים המשדרים מחויבים על פי הכללים של המועצה - - -

זבולון אורלב: את לא עונה לי לשאלה.

זבולון אורלב: לוח שידורים של "ידיעות אחרונות", מי מממן אותו?

אסתר שטרנבך: גורמי השידור.

זבולון אורלב: הם מממנים אותו?

אסתר שטרנבך: בוודאי.

זבולון אורלב: את אומרת דבר בידיעה?

מוסי רז: זה לא נכון.

מוסי רז: עובדה, ש"ידיעות אחרונות" לא רוצה לפרסם כי הוא לא רוצה לפרסם את ערוץ 10.

זבולון אורלב: ההערה הזאת חשובה.

זבולון אורלב: יכול להיות שיש חובה בחוק לגופים המשדרים לפרסם ברשומות, אבל השאלה, מאיפה יודע הציבור על השידורים?

זבולון אורלב: מהפרסומים בכלי התקשורת.

זבולון אורלב: כלי התקשורת מפרסמים ולא אחראים לסימון.

זבולון אורלב: למה צריכים להכניס פה מגבלה, שרק האחראי לסימון?

זבולון אורלב: אנחנו רוצים שאם עיתון מפרסם, שיפרסם את האינפורמציה בשלמותה.

מירב ישראלי: אפשר בהגדרה לומר לוח שידורים בצורה יותר כללית, אחר כך, בהוראות האופרטיביות לומר, מי שאחראי לפרסם - - -

דינה עברי-עומר: אפשר לומר: לוח שידורים שמתפרסם ברבים.

זבולון אורלב: או: לוח שידורים אחר שמתפרסם ברבים.

אסתר שטרנבך: נשאלה כאן שאלה, אם יש לוח שידורים אחר שהוא לא לוח השידורים האלקטרוני.

אסתר שטרנבך: בשיטה האנלוגית יש ערוץ שבו נמסר לוח השידורים והוא מוקרן על גבי המסך באחד מהערוצים.

זבולון אורלב: זה נכנס בקטגוריה של לוח שידורים אחר.

מירב ישראלי: "מילואה" – "קטע קצר המשודר במרווח זמן שבין שני מישדרים או בין שני חלקי מישדר.

זבולון אורלב: מה זה עברית חדשה?

מירב ישראלי: בהמשך מתייחסים לזה פעם אחת וזה כאילו לא כולל פרסומות וקדימונים, אז לא ברור מה זה.

דינה עברי-עומר: "מילואה" זה מונח מקובל, יש התייחסות גם בכללי הבזק, גם בכללים מכוח חוק התקשורת וגם מכללים חוק הרשות השנייה.

דינה עברי-עומר: אומנם בחוק הרשות השנייה, המשמעות היא טיפה שונה, כאן קצת שיפצנו את ההגדרה, המשמעות של ההגדרה פה זה רק לצורך משך זמן של מישדר.

דינה עברי-עומר: אנחנו קובעים את חובת הסימון, מעבר לחובת הסימון בתחילת המישדר אנחנו גם אומרים שיהיה סימון כל 30 דקות.

דינה עברי-עומר: אנחנו אומרים, איך מחשבים 30 דקות של מישדר?

דינה עברי-עומר: זה כולל גם פרסומת, קדימון ומילואה.

דינה עברי-עומר: אם יש משהו שהוא לא פרסומת או קדימון, זה פשוט משובץ כקטע מילואה.

מירב ישראלי: בהגדרה זה מופיע: במרווח זמן שבין שני מישדרים.

מירב ישראלי: מישדר שמשכו מעל 30 דקות יישא סימון כאמור בכל 30 הדקות במשך 30 שניות.

מירב ישראלי: קביעת משכו של מישדר - - -

דינה עברי-עומר: הוא מתייחס רק למישדר ספציפי.

דינה עברי-עומר: העניין שמילואה זה גם בין - - -

מירב ישראלי: השאלה, איך אתם מחשבים, לאיזה מישדר זה הולך?

דינה עברי-עומר: אם הוא בין מישדרים, הוא לא שייך לאף מישדר.

מירב ישראלי: אז אולי אתם צריכים להוריד את המשפט: קטע קצר המשודר במרווח זמן שבין שני מישדרים.

מירב ישראלי: זה לא רלבנטי.

דינה עברי-עומר: נכון, אפשר להוריד את זה.

מיטל דמארי: העמדה שלנו לגבי ההגדרה, בכללים שלנו הגדרנו זאת כקטע שאמור להיות בין תוכניות כדי לשמור על הרצף של התוכניות עצמן.

מיטל דמארי: זה לא יכול להיות כחלק מהתוכניות ולכן אין מקום להגדרה.

מיטל דמארי: כמו כן, היא עומדת בסתירה למה שכתוב בסעיף 4(ב).

דינה עברי-עומר: אם זה "בין שני חלקי מישדר", איפה זה סותר את 4(ב)?

מירב ישראלי: זה משהו שבין שני חלקי מישדר, שהוא לא קדימון או פרסומת.

דינה עברי-עומר: צריך לומר, שמחשבים את משכו של המשדר, זה ייכלל בפנים.

מירב ישראלי: "מישדר" – "מישדר טלוויזיה כהגדרתו בחוק".

מירב ישראלי: "מישדר חוץ" – "מישדר המשודר מחוץ לישראל ונקלט בישראל, אשר אינו מיועד, מבחינת תוכנו ומהותו, לציבור בישראל או לחלק ממנו, ואשר משודר באותה עת ובאותה מתכונת למדינות אחרות בלי שעבר התאמה כלשהי לציבור בישראל, לרבות מבחינת תוכנו, עריכתו, תרגומו, דיבובו או זמן שידורו".

מירב ישראלי: כאן אני אומר, שזו רק ההגדרה, בהמשך יש החרגה מסוימת של מישדרי חוץ, אני מציעה שבשלב הזה נדבר רק על ההגדרה ואחר כך נדבר על מה צריך להחריג ומה לא.

זבולון אורלב: למישהו יש הערה לגבי מישדר חוץ?

אסתר שטרנבך: בפלטפורמה הרב ערוצית קיימים ערוצים שנקלטים ישירות מחו"ל ושלגביהם לא נעשית בארץ שום עבודה של התאמה או עריכה, למעט, ערוצים שבהם יש קליטה ישירה אבל גורמי השידור בארץ מבקשים ממקור השידור בחו"ל לשבץ תרגום או דיבוב כדי שהציבור בישראל יוכל להבין את שפת הערוץ.

אסתר שטרנבך: לגבי אלה אנחנו מבקשים להחריג את זה מההגדרה - - -

זבולון אורלב: כשנדבר על המהות, כרגע אנחנו עוסקים בהגדרה.

אסתר שטרנבך: אני גם מדברת על ההגדרה, צריך להיות: במקום: לרבות מבחינת תוכנו, עריכתו, תרגומו ודיבובו, אנחנו מבקשים שיבוא: למעט תרגום ודיבוב שנערכו בחו"ל.

דינה עברי-עומר: זה משהו שמקובל עלינו בגלל הבעיה הטכנית שהעלו בפנינו.

מירב ישראלי: התרגום העברי כבר נערך בחו"ל.

דינה עברי-עומר: כן.

אסתר שטרנבך: הטכנולוגיה מאפשרת כבר לשבץ את זה במקור השידור בחו"ל.

זבולון אורלב: אם כך, למה אי אפשר יחד עם התרגום להוסיף גם את הסימון?

אסתר שטרנבך: אי אפשר, זה סיגנל לווייני שנקלט עז עיז במוקד השידור ומועבר.

זבולון אורלב: אני רוצה להבין, מה שמשודר מחו"ל משודר כבר עם התרגום העברי?

אסתר שטרנבך: כן.

זבולון אורלב: כשנותנים לחו"ל, אל תתנו רק את הכיתוב העברי, תנו גם את הסימון.

אסתר שטרנבך: מפיק הערוץ אחראי לסימון לפי הרגולציה שחלה עליו בארץ השידור.

זבולון אורלב: הוא לא יודע עברית.

מוסי רז: מפיק הערוץ מתרגם?

אסתר שטרנבך: מפיק הערוץ משבץ את התרגום.

מוסי רז: ה-BBC בלונדון מתרגם בעברית?

אסתר שטרנבך: נכון.

זבולון אורלב: למה אי אפשר לחייב אותו לשים גם את הסימון?

זבולון אורלב: לומר לו: אתה רוצה להיקלט בישראל?

זבולון אורלב: אם אתה שם תרגום עברי, אתה צריך גם לשים סימון סיווג ואישור.

ליאור פורת: זה יוצר תמריץ לא לתרגם.

זבולון אורלב: לא יהיה מתורגם, אנשים לא יסתכלו על הערוץ.

אסתר שטרנבך: בעולם שידורים, כאשר מדובר בקליטה לווינית של ערוץ מסוים, מפיק הערוץ נותן לך את הזכות להעביר את הערוץ כפי שהוא על פי הרגולציה שחלה עליו בארץ המוצא.

זבולון אורלב: הרגולציה בארץ המוצא מחייבת אותו לשים תרגום עברי?

אסתר שטרנבך: לא, הרגולציה בארץ המוצא מחייבת אותו לכללים של ארץ המוצא, הוא משדר למספר מדינות שהן באזור הקליטה של הלווין את אותו ערוץ עז עיז.

אסתר שטרנבך: לא ניתן להגיע עם מפיקי הערוצים הללו להחלות של רגולציה מקומית בתחום תכני השידורים או בתחום הצורה שלהם.

זבולון אורלב: למה אפשר לבקש ממפיק תרגום עברית ואי אפשר לבקש סימון?

אסתר שטרנבך: כי טכנולוגית זה ניתן בצורה פשוטה.

זבולון אורלב: למה אי אפשר טכנולוגית בצורה פשוטה לשים גם את הסימון וסיווג?

אסתר שטרנבך: זה בכלל לא פשוט, אתה אומר ל-BBC, אלה הכללים של מדינת ישראל - - -

זבולון אורלב: לא, אני אומר למדינת ישראל, חלק מהתרגום העברי זה גם הסימן למעלה.

זבולון אורלב: זה כחלק מהתרגום.

אסתר שטרנבך: הם לא ישימו את זה.

דינה עברי-עומר: לפני שמסמנים צריך לסווג.

דינה עברי-עומר: לכן חשבנו להחריג רק תרגום או דיבוב שנערכו בחו"ל.

אסתר שטרנבך: בכל הרגולציה, גם בארץ וגם בעולם, יש הבדל בין שני סוגי ערוצים - - -

זבולון אורלב: אני מרגיש עם זה לא נוח, אנחנו עושים פלסתר משלושת רבעי מהחוק.

אלי פולק: אני רוצה לחזק את דברי היושב ראש, ברגע שמאפשרים את הדבר הזה, זה פותח פתח לעשות דברים נוספים של מישדרים שונים המיועדים או לא מיועדים לחו"ל.

אלי פולק: הקושי הטכנולוגי לשים את הסימון, בעידן הדיגיטלי, קשה לי להאמין שהדבר הזה בעייתי.

אלי פולק: הייתי מציע ליושב ראש הוועדה להשאיר את הדברים כפי שהם, במידה ותוך שנה מתברר, שאף חברת כבלים איננה מוכנה לשים את הסימון, שיבואו חזרה לוועדה ויבקשו לשנות את הכללים.

ליאור פורת: זה לא רק טכנית כמו תרגום, אתם מצפים מאותו גוף בריטי לשבת עם הכללים האלה?

מירב ישראלי: הגוף המשדר יגיד להם, לא הוא יחליט על הסימון.

זבולון אורלב: אני יוצא מתוך נקודת הנחה, שה-BBC מעוניין לשווק את הערוץ שלו פה בארץ, הוא מרוויח כסף מהדבר הזה.

זבולון אורלב: צריך לומר לו, כדי להרוויח כסף, יש משוגעים במדינת ישראל, הם רוצים שתוסיף סימון נוסף.

ישראל מידד: אני מוכן לקבל את הסימונים של אנגליה כאן בארץ בלי היסוס.

זבולון אורלב: אתה אומר, שלפי החוק באנגליה, הואיל והשידור הזה הוא מחוץ לאנגליה, הם קשורים לרגולציה המקומית ולכן בפועל אנחנו מקבלים זאת בלי סימון וסיווג.

זבולון אורלב: אתה אומר, אי אפשר להרוויח משני הצדדים, או שתחול עליהם הרגולציה הישראלית או שיחולו הכללים של אנגליה.

זבולון אורלב: מה קורה עם שידורים לא מאנגליה?

אסתר שטרנבך: כל ערוץ שמשדרים בארץ ומקורו בחו"ל, הוא מקבל אישור של מועצות השידורים בישראל.

אסתר שטרנבך: הם בוחנים האם הערוץ הוא ערוץ מתאים לצפייה, אין בו בעיות - - -

זבולון אורלב: זה לא החוק שלנו, על פי החוק שלנו, המועצה צריכה להחליט לגבי הסימון והסיווג.

אסתר שטרנבך: בדיון בחוק הייתה הבנה – ויש לזה גם ביטוי בחוק – ערוצים שנקלטים ישירות מלווינים בחו"ל, אפשר יהיה לפטור אותם.

זבולון אורלב: אני מסכים.

זבולון אורלב: אבל זה חדשות בשבילי, שערוצים שמתקבלים מחו"ל ושיש כיתוב עברי, שזה בכלל לא ישראלי.

זבולון אורלב: אתם יודעים למשל, שחבר הכנסת פריצקי דרש, שביום כיפור ישדרו את אותם ערוצים המשודרים ישירות בלווין עם התרגום העברי.

זבולון אורלב: לא הבנתי מכל הדיון את תיאור המצב, כולם רואים בהם ערוצים ישראליים מחייבים.

זבולון אורלב: גם התרגום הישראלי נותן לזה הכשר ישראלי, נותן לזה זהות ישראלית.

זבולון אורלב: תראו מה ייקרה לצרכן הישראלי, הוא צריך לדעת להבחין, אם זה בא מאנגליה, הוא צריך לדעת ששם לא חל החוק ולפיכך הוא צריך להיזהר עם הילדים, הוא צריך לעשות מיון עצמאי בבית, אבל אם זה ערוץ 4-5 או 6, על זה הוא צריך לסמוך.

זבולון אורלב: חבר'ה, לצרכן הישראלי גם מגיע שירות מינימלי.

ניר גרסון: רוב הערוצים הנקלטים אינם מתורגמים.

זבולון אורלב: מי שלא מתורגם, אין אתו בעיה.

ניר גרסון: מדובר בסך הכל בערוץ או שניים.

זבולון אורלב: אתה אומר את זה לרעתך, כי אם מדובר בערוץ או שניים אז תתאמצו.

זבולון אורלב: תבינו את הצרכן הישראלי, מה הצרכן הישראלי יעשה?

זבולון אורלב: הוא צריך להסתכל ביומן, האם הערוץ הזה חל עליו?

זבולון אורלב: אי אפשר לשגע את הציבור.

זבולון אורלב: הוא יודע, אם זה שידור ישראלי עם תרגום עברי, אז הוא מוגן בחוק.

זבולון אורלב: אני מרגיש ששומטים את השטיח מתחת לרגלי החוק.

זבולון אורלב: אני מדמיין לעצמי גם מה ייקרה, זה פתח להתחמק מכל החוק.

זבולון אורלב: בכלל, עכשיו ישדרו את ערוץ 4, במקום שיהיו עליו כל המגבלות, יעבירו את השידור לאנגליה, יגידו להם, תשדרו לנו את ערוץ 4 ואז אתה פטור מכל החוק.

זבולון אורלב: עכשיו תהיה שיטה איך להיות פטורים מהחוק הישראלי.

מוסי רז: לא צריך להגיע עד ללונדון, אפשר לעשות זאת מהספינה של ערוץ 7.

אסתר שטרנבך: סליחה, יש רגולציה שלא נמצאת בתקנות האלה ושהוועדה לא רואה אותה לנגד עיניה.

אסתר שטרנבך: במערכת הרב ערוצית יש ערוצים שחובה על גורמי השידור להפיק בארץ, לשבץ בהם הפקות מקור כאלה ואחרות, לתרגם, כל החובות הקיימים בכללים וקיימת רשימה ארוכה של כללים.

אסתר שטרנבך: ישנם ערוצים – כך החוק התייחס אליהם – שלמרות שהם ערוצים שמקור השידור שלהם בחו"ל, העריכה, האריזה וההתאמה שלהם לציבור בישראל נעשית על ידי גורמי השידור מתוך זה שהם רוצים להביא תכנים מתאימים לישראל.

אסתר שטרנבך: אלה ערוצים לוקאליים שחלים עליהם כל החובות לגורמי השידור.

אסתר שטרנבך: ישנו סוג נוסף של ערוצים שנקלטים מן האוויר עז עיז וכל מה שגורמי השידור ביקשו לעשות לטובת הציבור, לשבץ בפעולה מאוד טכנית את התרגום כך שיוכל להיות מהיר לציבור בישראל.

אסתר שטרנבך: בגלל סימון המשדרים, לא ניתן לקחת את שלושת הערוצים ולהתייחס אליהם כאילו הם ערוצים לוקאליים לכל דבר ועניין, למרות שכל ההסכם לגביהם, כל הרגולציה לגביהם היא רגולציה זרה.

זבולון אורלב: את לא עונה לי לגבי הצרכן הישראלי.

זבולון אורלב: הצרכן הישראלי צריך ללכת עם מפה?

זבולון אורלב: אנחנו צריכים לראות את האזרח הישראלי במוקד העניין.

זבולון אורלב: מה יעשו ההורים שרוצים לשים לב לצפיית הילדים?

זבולון אורלב: הם צריכים ללכת עם זיכרון?

זבולון אורלב: אגב, היום מדובר בשלושה ערוצים, מחר יהיו 20 ערוצים.

זבולון אורלב: הצרכן הישראלי רואה את שלושת הערוצים, הוא לא מכיר את כל הפטנטים, הוא לא מבין שערוץ 8 משודר מהארץ וערוץ 31 משודר מחו"ל, הוא לא יודע את ההבחנות.

זבולון אורלב: באחד יש לו סימון, בשני כתוב אחרת.

זבולון אורלב: כל העניין שלנו, להטמיע את הערכים של צפייה מבוקרת בתוך השידור.

רחמים מלול: מדוע כל כך קשה לסמן את הערוצים?

אסתר שטרנבך: כי מדובר בערוצים שמועברים בלווין וגורם השידור אינו מחיל על כך את הרגולציה של כל מדינה.

רחמים מלול: יש קושי טכני?

אסתר שטרנבך: אנחנו לא יכולים להיות אחראים על כך כי אנחנו לא יכולים לשבץ שם שום דבר, הם יכולים לא לסמן את זה כי הם לא מכירים את הרגולציה המקומית.

רחמים מלול: אתם יכולים לסמן?

אסתר שטרנבך: אין אפשרות.

רחמים מלול: תנו להם את התקנות ושהם יסמנו.

אסתר שטרנבך: גורמי השידור לא יכניסו תרגום, בזה זה נגמר, כך תהיה ההבחנה לציבור בישראל.

זבולון אורלב: לא יהיה תרגום – לא תהיה צפייה.

אסתר שטרנבך: זה לא נכון, יש צפייה.

ישראל מידד: אם זכרוני אינו מטעה אותי, הייתה בעיה מקבילה, בזמן הבחירות, לא האחרונות אלא לפני האחרונות, היו גורמים שביקשו לשדר תעמולת בחירות ברוסית.

ישראל מידד: נדמה לי שהתעורר ויכוח לא קטן, שבעצם מתחמקים מהחוק הישראלי.

ישראל מידד: למען האמת, אינני זוכר את ההסדר הסופי, אבל אני זוכר שהייתה בעיה רצינית.

ישראל מידד: אני חושב שיש כאן הקבלה.

מוסי רז: ראשית, ההקבלה לא מקבילה מהסיבה הפשוטה, שם דיברת על מפלגה ישראלית שהולכת לרוסיה, לפיכך, אתה לא יכול לבוא בטענות לטלוויזיה הרוסית, אתה יכול לבוא בטענות לאותה מפלגה ישראלית.

מוסי רז: אני מציע, אם הערוץ משודר בארץ מקור אחרת, לקבל את הסימון והסיווג שלהם.

זבולון אורלב: ואם אין לאותה מדינה סימון וסיווג?

מוסי רז: אני לא יודע אם יש דוגמאות כאלה, זה יבלבל אותם.

זבולון אורלב: ראה מה שייקרה, כדי להיות פטורים, BBC- - -

מוסי רז: מה, BBC ייסע לצ'כיה לשדר משם?

זבולון אורלב: כן, זה יהיה כדאי לו.

זבולון אורלב: הוא יעביר את זה בלווין לאולפן באוסטריה, נניח שבאוסטריה אין חוק רגולציה, הוא יעביר את זה לאוסטריה ומאוסטריה ישדרו לך את זה.

זבולון אורלב: צריכים להחליט איך אנחנו רואים את השידור עם תרגום עברי, עזוב את הטכנולוגיה שמשדרים משם.

זבולון אורלב: אם האזרח הישראלי רואה את זה כשידור לכל דבר ועניין, תחיל עליו את הכללים.

זבולון אורלב: אם אתה מתחיל לעשות את ההבחנה, תדע, אתה פותח פתח להימלט מכל מיני דברים נוספים, מספיק שיש מדינה אחת רצינית באירופה שאין לה את הרגולציה.

זבולון אורלב: אתה יודע מה, אני מוכן לדבר נוסף, שיוכלו לשדר רק בארצות שיש בהן רגולציה, שיגידו: או שיש רגולציה של אותה מדינה, או רגולציה של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: לזה אני מסכים.

זבולון אורלב: חברים, אם זה מקובל עליכם, אני מוכן שתהיה רגולציה של סימון וסיווג שידורים, או של מדינת ישראל או של ארץ המוצא, אבל לא יכול להיות שלא תהיה רגולציה.

רחמים מלול: השאלה היא, האם מערכת הסימונים שלהם שוות ערך לשלנו?

זבולון אורלב: היא יותר מחמירה משלנו.

מוסי רז: היא שונה, תראה משולש ולא תדע מה זה משולש.

מוסי רז: מי שמתעניין בזה – יידע.

זאב בוים: אתה לוחץ על כפתור והוא נותן לך תמצית של דברים.

זבולון אורלב: חברים, כשנגיע לפטורים נחזור לזה.

זבולון אורלב: הלאה.

מירב ישראלי: "סימן" – "לפי טבלת הסימנים שבלוח ב' בתוספת".

מירב ישראלי: יש שלושה סימנים, אחר כך נגיע אליהם.

מירב ישראלי: "פרק ב': סיווג וסימון" – סיווג וסימון מישדר "2.

מירב ישראלי: (א) אחראי לסימון יסמן מישדר בסימן המתאים, לפי הסיווג שבלוח א' בתוספת.

מירב ישראלי: (ב) סימונו של מישדר המתאים ליותר מסוג אחד בתוספת, ייעשה לפי הסוג המחמיר".

מירב ישראלי: זה לא ברור, אני מציעה לנסח את זה אחרת: סימונו של מישדר המתאים ליותר ממאפיין אחד, לפי לוח א' שבתוספת, ייעשה לפי הסימן המחמיר.

מירב ישראלי: כי גם הגדרנו סימן.

מירב ישראלי: לא ברור מה זה סוג.

דינה עברי-עומר: הממונה על חקיקת המשנה במשרד המשפטים רק הבהירה לנו משהו מילולי, זה לא מאפיינים, זה סוגים.

מירב ישראלי: אז אתם צריכים לשנות גם את הלוח.

מירב ישראלי: אם זה מתאים גם למין ולפורנוגרפיה, גם לאלימות ואכזריות, וגם לחשש לעידוד עבריינות או שימוש בסמים מסוכנים - - -

זבולון אורלב: הואיל ואין מחלוקת ביניכן לגבי התוכן, אני מציע להשאיר את זה לסיכום בין מירב לבין עליזה רוזן.

זאב בוים: מה יותר חמור, אלימות או פורנוגרפיה?

מירב ישראלי: זהו, לא זה הרעיון, זאת אי ההבנה.

מירב ישראלי: הרעיון הוא, אם בסרט יש גם אלימות ופורנוגרפיה, והסרט לא מתאים לגילאי 8 מבחינת אלימות, פורנוגרפיה 14 , יצוין הנמוך ביותר.

מירב ישראלי: לכן זה לא ברור.

זבולון אורלב: הניסוח הזה יסוכם בין היועצת המשפטית של הוועדה, מירב ישראלי לבין הממונה על חקיקת המשנה.

מירב ישראלי: "מיקום הסימן" – (א) "סימן יופיע בחלקו העליון של מרקע הטלוויזיה, באחת מפינותיו.

מירב ישראלי: הסימן יהיה בצבע ובגודל גופן ברורים לעין".

מירב ישראלי: השאלה אם זה מספיק או שצריך משהו יותר ספציפי?

מיטל דמארי: חשבנו לשמור על אחידות ולדרוש שהסימן יהיה בצבע שחור.

זבולון אורלב: אני הייתי מציע גם מקום קבוע, בגודל אחר ובצבע אחר.

יעל מלם-יפה: לגופים המשדרים יש סמלים, לכל אחד זה בפינה אחרת.

דינה עברי-עומר: את הסמל של הערוץ למשל, אמרנו שזה יהיה באחד מהפינות, לא משנה איפה, ימין, שמאל.

דינה עברי-עומר: לא מדובר בגורם משדר אחד, מדובר בכמה.

זבולון אורלב: אפשר לסכם לפחות שזה יהיה בחלק העליון?

דינה עברי-עומר: כן, זה כתוב.

זבולון אורלב: אפשר שהצבע והגודל יהיו אחידים?

דינה עברי-עומר: היו הצעות שונות.

דינה עברי-עומר: אין לנו התנגדות לכך.

זבולון אורלב: לגופים המשדרים יש התנגדות שהצבע והגודל יהיו אחידים?

אסתר שטרנבך: אני צריכה לבדוק את זה.

אסתר שטרנבך: אני לא בטוחה שאפשר.

זבולון אורלב: אם מחליטים על צבע סגול, שבכולם הצבע יהיה סגול.

זבולון אורלב: קובעים שהגודל למשל סנטימטר, מה הבעיה?

ליאור פורת: אם הסימון הוא ברצועת המידע - - -

מירב ישראלי: רגע, זה לחוד, תכף נגיע לזה.

זבולון אורלב: אני לא רואה שיש הערה לגופים המשדרים.

מיטל דמארי: אנחנו דווקא בעד שזה יהיה בצבע שחור, שזה יהיה ברור - - -

זבולון אורלב: אני לא קובע את הצבע, שהשר יקבע את הצבע.

דינה עברי-עומר: גם השר לא מעונין לקבוע את הצבע, כל עוד זה בצבע ובגודל ברור, אין בעיה.

מיטל דמארי: צריך לשמור על אחידות על מנת לא לבלבל את האזרח, שייראה את הסימן ויידע.

אסתר שטרנבך: אני מבקשת לאפשר לבדוק את זה, אני לא מכירה את הדרישה הזאת.

זבולון אורלב: או.

זבולון אורלב: קיי, אנחנו משאירים את זה כמו שהוא, אבל מבקשים לבדוק, שיהיה צבע וגודל אחיד.

מירב ישראלי: "(ב) על אף האמור בתקנת משנה (א), רשאי הגוף המפקח להתיר לאחראי לסימון – לגבי מישדר המשודר בשיטת שידור ספרתית, כי סימן יופיע ברצועת המידע המתייחסת למישדר בלבד".

מירב ישראלי: כאן רציתי לומר, שצריך לוודא, שזה יעמוד בתנאים המינימליים שנזכרים בתקנה 4, לגבי זמנים ותדירות.

מירב ישראלי: לכאורה, אתם פותרים אותו.

מירב ישראלי: אם יש לו בזמן מסוים את רצועת המידע, זה יכול לא לעמוד בדרישות מהותית של 4.

יעל מלם-יפה: רצועת המידע קופצת על פי שליטה של הצופה.

מירב ישראלי: אם הוא לא מקפיץ אותה, הוא לא ייראה את זה?

דינה עברי-עומר: בשיטות כיום רצועת המידע קופצת אוטומטית.

מירב ישראלי: איך זה יעמוד בדרישות המהותיות, שזה יהיה לפחות 30 שניות, זה יעמוד?

יעל מלם-יפה: זה כלי להורים, ברגע שזה מופיע ברצועת המידע, בעצם בכל זמן נתון שמשודר המישדר, יכול ההורה להקפיץ בנוסף לזמן שזה קופץ ממילא.

מירב ישראלי: כאן אתם אומרים כאילו במקום.

יעל מלם-יפה: זה נכון שזה במקום, אבל מבחינת השליטה של ההורה, הוא יכול לבדוק לאורך כל המישדר.

מירב ישראלי: זאת אומרת, אתם אומרים, ההורה צריך ללחוץ.

דינה עברי-עומר: זה קופץ בתחילת המישדר - - -

מירב ישראלי: אז זה קופץ בתחילת המישדר, זה מה ששאלתי.

דינה עברי-עומר: כן, אבל בפחות זמן מהדרישה.

דינה עברי-עומר: מאידך, יש לו את האפשרות לבדוק לאורך כל המישדר.

ליאור פורת: בנוסף, גם אם הוא עוזב את המישדר באמצע תוכנית, זה קופץ לו.

ליאור פורת: על פי שיטתכם זה לא יקפוץ.

אלי פולק: אני רוצה לדעת, תוך כמה שנים יעברו כל המישדרים במדינת ישראל לשיטת שידור כזאת?

אלי פולק: השאלה היא שאלה רטורית כי ברור שזה מה שייקרה וברור שהמשמעות של הסעיף הזה היא ביטול חוק הסימון.

זבולון אורלב: למה?

אלי פולק: משום שהסעיף בעצם אומר, שבסרט עצמו הסימון לא צריך להופיע אלא הוא צריך להופיע אך ורק ברצועת המידע המתייחסת למישדר בלבד.

דינה עברי-עומר: הסמכות לרצועת המידע בשיקול דעת.

זבולון אורלב: סליחה על בורותי, למה אי אפשר לסמן בשיטה ספרתית?

אלי פולק: אפשר ועוד יותר קל בשיטה ספרתית מאשר בכל שיטה אחרת.

זבולון אורלב: נראה לי שכל הזמן מנסים להתחמק מהסימון.

דינה עברי-עומר: הייתה כוונה לפתור - - -

זבולון אורלב: למה הגוף המפקח - - -

דינה עברי-עומר: זה לא פתור, הנימוק הוא של חובת הסימון דרך המפיק.

זבולון אורלב: למה אני צריך להסכים לזה?

דינה עברי-עומר: ניסינו לאזן.

דינה עברי-עומר: איזשהו ניסיון להקל.

דינה עברי-עומר: יש כאן גם שיקולים אסתטיים.

דינה עברי-עומר: אמרנו, שאם חובת הסימון יכולה לבוא לידי ביטוי באמצעות רצועת המידע, אין סיבה לעשות את זה על גבי המסך.

זבולון אורלב: מה איכות השידורים היום בשיטה הספרתית?

זבולון אורלב: לא שוכנעתי למה צריך להיות פתור מהסימון?

דינה עברי-עומר: זה לא פתור מהסימון, זו חובת סימון על פי החוק רק שהיא באה לידי ביטוי לא על גבי המרקע.

זבולון אורלב: ואם אני לא לוחץ?

דינה עברי-עומר: זה קופץ אוטומטית.

זבולון אורלב: למה אני צריך את זה?

זבולון אורלב: למה שלא יהיה דבר אחיד?

יעל מלם-יפה: יש כאן איזשהו איזון.

זבולון אורלב: איזון בין בה, בין הרווח של הזכיין או בין טובתו של הילד?

זבולון אורלב: איזון בין מה למה?

דינה עברי-עומר: גם וגם.

דינה עברי-עומר: אבל ברצועת המידע יש גם בה מידע למשל על שם הסרט, על אורכו.

זבולון אורלב: אין לי התנגדות שזה יהיה כתוב שם, אבל מה עם הסימון הקבוע?

זבולון אורלב: אנשים הרי התרגלו לחיות עם סימנים, זה האיתות עבורם.

ניר גרסון: הטיעון הוא, הרבה פעמים, שהמסך עמוס מדי.

ניר גרסון: הרי יש עוד חובות לסימונים נוספים, מחייבים את סימן הערוץ - - -

זבולון אורלב: זה טיעון רציני, אז אני צריך לשקול בין המסך העמוס לבין טובתו של הילד, אני מעדיף את טובת הילד.

ניר גרסון: אני מבקש להזכיר שיש עוד סימנים שחייבים להופיע: כתוביות לחרשים שאמורות בקרוב מאוד לכסות כמעט את כל השידורים, סימנים של ערוצים, סימנים של שידור חוזר אם צריך.

ניר גרסון: זה הטיעון, שזה מעמיס למסך, פוגע בציבור שלא נזקק או שלא מעוניין בסימן הזה.

אלי פולק: אדוני היושב ראש, אני רוצה להעיר כמה הערות.

אלי פולק: אנחנו רואים היום בפנינו מסך שהוא בגודל של מקסימום 30 אינץ', אבל אם מסתכלים כמה שנים קדימה, אנשים יפסיקו להשתמש במסכים האלה, הם ראשית יקנו מקרנים שמתחברים למחשבים שלהם ומקרינים את זה בגודל ענק.

אלי פולק: דבר שני, במסגרת השידור הדיגיטלי, מדובר על תוכניות המשדרים, שאתה תוכל לצפות בו זמנית באותו מסך בחמש תוכניות שונות כדי שאתה תוכל להחליט ולראות, ובעיקר, יהיו הרבה יותר דברים על אותו מסך מאשר אותו סימון קטן שמופיע שם.

אלי פולק: אני מתייחס גם לגבי מה שנאמר לפני כן, לגבי גודל הסימון.

אלי פולק: גודל הסימון צריך להיות גודל סימון יחסי אחרת יתחילו להיות בעיות של איך אתה מסדר את המסך לפניך.

אלי פולק: לכן, בסיכומו של דבר, אין שום סיבה בעולם שלא לאפשר לאותו סימן להופיע שם במישדר הדיגיטלי.

זבולון אורלב: אני מציע למשרד התקשורת לרדת מסעיף (1), להחזיר אותו לדיון נוסף.

זבולון אורלב: בשלב הזה אני מציע שהוא לא יכנס לתקנות, הוא גם לא בוער.

זבולון אורלב: בשלב ראשון הייתי רוצה שהאזרח יתרגל לסימן, כמה שפחות לשגע את האנשים.

דינה עברי-עומר: חשוב כן להבהיר, שלא מדובר בפטור מחובת הסימון אלא בסימון שמתבצע - - -

זבולון אורלב: ברור לי, את אומרת, יש סימון כזה בשיטה הספרתית, הורים צריכים לדעת עכשיו, בשיטה הספרתית הוא צריך ללחוץ, בשיטה האנלוגית הוא צריך להסתכל, אם זה מחו"ל הוא צריך לדעת מה הרגולציה בארץ המוצא.

זבולון אורלב: תבינו מה הולך להיות פה.

דינה עברי-עומר: רצועת המידע קופצת אוטומטית בתחילת המישדר.

דינה עברי-עומר: זה הרגל שימוש.

ליאור פורת: אנחנו הולכים אחורה.

זבולון אורלב: אתה הולך אחורה, אנחנו הולכים קדימה.

ליאור פורת: בואו נסתכל מה קורה בעולם.

זבולון אורלב: יש סימון אחד, אם מדובר בשידור ספרתי, זה מופיע ברצועה, אם זה שידור רגיל, זה מופיע בסימן, אם מדובר בשידורים של הערוצים מחו"ל עם תרגום עברי, כמה אפשר לשגע את האנשים?

זבולון אורלב: כל העניין הוא עומס המסך?

זבולון אורלב: סדרי העדיפויות שלי, תכניסו את כל הדברים האחרים שאתם רוצים ותכניסו את זה, תכניסו ברצועת המידע שידור חוזר, סימון הערוץ, עבורי האינפורמציה הזאת חשובה יותר מהאינפורמציות האחרות.

ליאור פורת: היתרון של רצועת המידע, היא קופצת בכל פעם שאתה נכנס לתוכנית.

ליאור פורת: סימון על המרקע כפי שאתם מחייבים פה, יש 30 שניות בתחילת המישדר, הילד עבר לאותו מישדר כמה דקות אחרי תחילת המישדר, הוא לא ראה את זה, רצועת המידע קופצת בכל פעם שאתה מעביר.

ליאור פורת: אם אתה מדבר על הרגלי הצפייה, הצופה רגיל לראות, הוא רואה את כל המידע ברצועת המידע, הוא יסתכל למטה כשזה קופץ, הוא לא יסתכל למעלה כי כל המידע שמעניין אותו, משך השידור, שם הסרט – מופיע למטה.

מירב ישראלי: אין ספק שזה טוב, השאלה, למה לא גם וגם?

זבולון אורלב: אדם צריך שיהיה לו ספר לדעת באיזה שידור הוא צופה.

ליאור פורת: יש לי תשובה, אדם שצופה בלווין לא יצטרך לחשוב באיזה שידור הוא צופה, השיטה היא דיגיטלית, כל הסימון יהיה למטה.

ליאור פורת: אדם שצופה בשיטה האנלוגית, כל הסימון למעלה.

ליאור פורת: זה לא הבדל בין מישדר אנלוגי לדיגיטלי, זו שיטת שידור, אם השיטה היא ספרתית, כל הסימון יהיה ברצועת המידע, אם השיטה היא אנלוגית, המידע יהיה למעלה.

טלי גל: מה שאותי מטריד, שצריך את ההתערבות של ההורה, שיבוא באופן אקטיבי, ילחץ על הכפתור וייראה.

טלי גל: מצד שני, כדי לראות במה הילד צופה, אולי יהיה נוח יותר במקום לחכות ל-30 דקות הבאות, ללחוץ על רצועת המידע.

טלי גל: אם זה לא מכביד, אפשר להשאיר את שתי האפשרויות.

זבולון אורלב: אני לא יכול לקבוע את שתי האפשרויות.

זבולון אורלב: ואם צריך להחליט ביניהן?

טלי גל: למה אי אפשר לקבוע את שתי האפשרויות?

זבולון אורלב: אם צריך להכריע בין שתי השיטות, מה היית מעדיפה?

טלי גל: אני לא יודעת להגיד.

טלי גל: הייתי מעדיפה, שלא כל 30 דקות יהיה סימן אלא כל 15 דקות ואז יותר קל לראות.

חוה ברנע: אני מבולבלת, גם בתור צופה טלוויזיה וגם בתור אימא.

חוה ברנע: אני מבינה שלכל צופה יש שיטה אחת מכל השיטות המוצעות, הוא לא צריך לעבור משיטה לשיטה.

חוה ברנע: רצועת המידע חוזרת מפעם לפעם כשאני מזמינה אותה.

ליאור פורת: את קובעת מתי היא תגיע, אם היא חשובה לך על חשבון המסך, תזמיני אותה כל שתי דקות.

ליאור פורת: יש גם מינימום.

טלי גל: זה 7 שניות לעומת 30 שניות ואחר כך כל פעם 30 שניות, כאן זה משהו מאוד קצר.

אסתר שטרנבך: 7 השניות מופיעות בכל פעם - - -

זבולון אורלב: הוא התחיל לראות תוכנית וזה הופיע לו במשך 7 שניות, מעתה ואילך אין את הסימן.

ליאור פורת: שכחתם מה מטרת הסימון, להתריע באיזה תוכנית אני הולך לצפות.

טלי גל: אבל הילד נשאר לצפות והוא מאוד מתוח כי זו דווקא תוכנית שמעניינת אותו, אם ההורה היה בבית הוא לא היה רואה, עכשיו זו הזדמנות והוא לא מעביר ערוצים.

אסתר שטרנבך: בשידור הספרתי להורים יש אפשרות לחסום.

אסתר שטרנבך: בשידור הספרתי יש אפשרות של בקרת הורים על צפיית ילדים מאוד יעילה.

חוה ברנע: הקושי בעיניי הוא יותר בסימנים, בטבלה שעוד לא הגענו אליה.

חוה ברנע: אני לא מבינה את הטכנולוגיה, אבל השורה התחתונה, שתהיה דרך קלה, בעיקר להורים וגם לילדים, להבין איזה מישדרים לא מתאימים להם.

זבולון אורלב: אנחנו נמצאים בין שתי שיטות, האם אנחנו רוצים שתהיה שיטה אחת של סימון בכל שיטות השידור, כל הציבור יודע אותה, או שאנחנו אומרים, בשיטה אחת יהיה סימן כזה, בשיטה שנייה יהיה סימן אחר.

אלי פולק: אני חשוב שהשיטה הנהוגה כיום לגבי רצועת המידע לא בהכרח תהיה נהוגה גם מחר.

אלי פולק: אז היום זה כך ומחר יהיה אחרת.

אלי פולק: שנית, בכללים כפי שהם קבועים היום, חובתו של המשדר, שהדבר יופיע ברצועת המידע, ללא קשר לסעיף הזה.

אלי פולק: זה חלק מלוח השידורים.

אלי פולק: שלישית, בחו"ל, ששם הסימונים הללו קיימים, גם במקומות שבהם יש שידורים דיגיטליים, הם מופיעים על המסך.

זבולון אורלב: השר תמיד יכול להתקין תקנות, זו לא חקיקה ראשית, זו חקיקה משנית, אני מציע שתבדקו מה קורה בעולם.

זבולון אורלב: כרגע אני מציע להוריד את זה.

זבולון אורלב: אם בכל העולם הסימן הוא סימן אוניברסלי לכל השיטות, אני מציע שנהיה כמו כל העולם בעניין הזה, שלא נצא דופן.

זבולון אורלב: כהדיוט בסוגייה, אני חושב שיותר נוח לאזרחים להתרגל לשפה אחת של סימון וסיווג שידורים ולא עשר שיטות.

זבולון אורלב: אגב, לאנשים יש כמה טלוויזיות בבית, אדם לא צופה בטלוויזיה רק בשיטה אחת, אני לא מקבל את הנחת היסוד שלך, לא בעידן הנוכחי, אני יכול להדגים בין היתר גם ממשפחתי.

זבולון אורלב: לנכד שלי, בביתו השידור הוא דיגיטלי ואצל הסבתא והסבא השידור הוא אנלוגי.

זבולון אורלב: מה שאני מציע כרגע, להשמיט את סעיף (1), תקיימו דיון בעניין, נבדוק בעולם ואז נחליט.

זבולון אורלב: היות ואנחנו רוצים לאשר לפחות חלק מהתקנות, אני לא פוסל דיון נוסף, אבל אחרי שיהיה יותר מידע, תבדקו מה קורה בעולם, אולי תעשו גם וגם, אין לי התנגדות שזה יופיע ברצועת המידע, אולי לתקופה מסוימת.

ליאור פורת: למה לא להשאיר את זה למועצה?

זבולון אורלב: יש לנו סיבה למה לא להשאיר את זה למועצה.

ליאור פורת: היא הגוף המקצועי שיכול לבדוק מה קורה בעולם.

זבולון אורלב: עם הגופים המקצועיים אין אלימות בשידורים, השידורים שלהם ממש נקיים מאלימות, יש כמה דברים שהמחוקק – לפחות כמוני – מרגיש אחריות לא להשאיר זאת למועצה.

זבולון אורלב: השארנו למועצה ואני קובע, שחלק מרמת האלימות במוסדות החינוך זה חלק מהאלימות שמשתוללת בערוצי הטלוויזיה.

זבולון אורלב: לא כל דבר אנחנו משאירים למועצה, בפרט כאשר מדובר בנושא רגיש כמו הנושא של סימון וסיווג שידורים.

זבולון אורלב: "לגבי מישדר חוץ המשודר בשיטת שידור אנלוגית, כי הסימן יופיע במדריך שידורים בלבד".

דינה עברי-עומר: לגבי מישדרי חוץ, ראינו קודם את ההגדרה של מישדר חוץ, יש לנו גם איזשהו סעיף של פטור, אבל מישדרי חוץ שמשודרים בשיטה אנלוגית, מבחינה טכנית אי אפשר לסמן אותם.

זבולון אורלב: תני לי דוגמה.

דינה עברי-עומר: משידר חוץ, הכוונה לשידורים הנקלטים בלווין, שהם לא עברו התאמה לציבור בישראל.

זבולון אורלב: יש כיום איזשהו ערוץ המשודר בשיטה אנלוגית, שטכנית לא ניתן לסמן אותו?

דינה עברי-עומר: לגבי שיטת שידור אנלוגית, נניח מנויי הכבלים שהם עדיין בשיטה האנלוגית, אין אפשרות טכנית, כפי שהוסבר לנו על ידי חברות הכבלים, לסמן את השידור הזה.

דינה עברי-עומר: לכן אמרנו, אם יש אפשרות לסמן, זה יהיה במדריך השידורים שמתפרסם ברבים.

זבולון אורלב: מישהו מוכן לומר לי, באיזה ערוץ מדובר?

אסתר שטרנבך: למשל ה-CNN.

ניר גרסון: הערוץ התורכי, CNN, ערוצים זרים.

אסתר שטרנבך: ערוץ שנקלט מחו"ל ואי אפשר להטביע עליו סימנים בשידור האנלוגי.

זבולון אורלב: כלומר, הם בלי תרגום עברי.

אסתר שטרנבך: נכון, בלי תרגום עברי.

גדי כנפו: בעצם מדובר בערוצים זרים כמו CNN, STAR WORD, מצרים, ירדן.

זבולון אורלב: כלומר, כל הערוצים שמתקבלים מהלווין והם לא דיגיטליים והם בלי תרגום עברי.

אלי פולק: הייתי מבקש לדעת, האם בערוצים האלה אין שום פרסומת המיועדת למדינת ישראל?

ניר גרסון: העניין של פרסומות, המועצה לשידורי כבלים קיבלה כללים שמסדירים את העניין הזה עד לגבול מסוים מותרות פרסומות.

אלי פולק: אם כך, אם אפשר פרסומות, למה אי אפשר סימנים?

ניר גרסון: הפרסומות משודרות לכל, למשל ב-MTV, אתה רוצה בארץ פרסומות שמיועדות להולנד וגם אם תיסע לחו"ל תראה פרסומת לבמבה גם בבלגיה או באנגליה.

ניר גרסון: זו פרסומות שמשודרות לכל אירופה.

ניר גרסון: זה חלק מפס השידור המקורי שמשודר לכל האזור ולא רק לנו.

זבולון אורלב: אלי, בעניין הזה אני לא אתך.

זבולון אורלב: כל עוד זה משודר לישראל, אני אומר שאפשר לחייב אותם.

זבולון אורלב: אבל אם זה משדר לכל העולם, אי אפשר לחייב.

אלי פולק: אני גם מבקש לדעת, שיטת שידור אנלוגית שמתקבלת מה-CNN לחברת כבלים שהשידור שלה דיגיטלי, האם האנלוגי לא הופך להמרה דיגיטלית בדרך אל הצרכן?

אלי פולק: אם כך, השיטה האנלוגית שצריכה להיות כאן, בתנאי שהצרכן מקבל אותה בצורה אנלוגית, לא בצורה דיגיטלית.

אלי פולק: אם הוא מקבל אותה בצורה דיגיטלית, למרות שהיא משודרת משם אנולוגית, אין שום בעיה להכניס סימון.

זבולון אורלב: השאלה היא, האם יש שידור אנלוגי שמגיע לחו"ל בשיטה אנולוגית אבל הוא משודר לצרכן בשיטה דיגיטלית?

גדי כנפו: כן, זה קיים.

זבולון אורלב: השאלה היא, האם באותם שידורים אתם מתכוונים להטיל עליהם גם את סעיף 2?

אסתר שטרנבך: השאלה היא, איך זה יוצא ממוקד השידור פה בארץ.

זבולון אורלב: כאשר כתוב כאן: בשיטת שידור אנלוגית, למה אתם מתכוונים?

אסתר שטרנבך: זה משודר לציבור.

זבולון אורלב: איך זה נקלט בארץ?

גדי כנפו: בשיטה אנלוגית.

זבולון אורלב: נציגי חברת הכבלים אומרים כאן, שהשיטה האנלוגית, פירושו של דבר, שהצופה קולט במכשיר שלו את השידור בשיטה אנלוגית ולא כיצד הוא משודר ממוקד השידור למוקד השידור כאן בארץ.

אלי פולק: אדוני היושב ראש, כדי לסייג, כן מדובר שהשידור הוא עדיין אנלוגי מחו"ל, כי אם השידור הוא דיגיטלי מחו"ל, מגיע ממוקד שידור כאן לחברת כבלים שעדיין לא עברה לשיטת דיגיטלית, מאחר והיא מקבלת את השידור דיגיטלי מחו"ל, היא יכולה לשים את הסימון לפני שהיא שולחת אותו אנלוגית.

זבולון אורלב: אני לא מאמין שקיים כזה דבר.

אסתר שטרנבך: חברות הכבלים משדרות גם באנלוגי וגם בדיגיטלי, הן התחילו בשיטה האנלוגית לפני למעלה מעשר שנים, לפני שנה וחצי הן עברו לשיטת שידור דיגיטלית, ההבדל הוא במוקד השידור.

אסתר שטרנבך: מוקד השידור הדיגיטלי שונה ממוקד השידור האנלוגי.

זבולון אורלב: שאלתו של פרופ' אלי פולק, מה קורה אם מתקבל שידור מחו"ל בשיטה דיגיטלית, אתם פה בארץ הופכים את זה לצרכן לשיטה אנלוגית?

מירב ישראלי: ניתן לסמן את זה?

אסתר שטרנבך: לא.

אסתר שטרנבך: במוקד השידור נעשית המרה אנלוגית אבל אי אפשר להתערב בתוכן.

אסתר שטרנבך: זו המרה טכנית.

זבולון אורלב: הבנו, ששידור המגיע מחו"ל בשיטה אנלוגית ומוקד השידור שלכם ממשיך לשדר אותו אנלוגית, יהיה קיים בו קושי טכני.

זבולון אורלב: אבל אנחנו לא משוכנעים ששידור המגיע דיגיטלית למוקד השידור שלכם, לפני שאתם הופכים אותו לאנלוגי, למה אי אפשר להתערב ולסמן?

גדי כנפו: יש בעצם שני מוקדים שכל אחת מחברות הכבלים קולטת, אני יכול לקלוט את מצרים, את ירדן, את CNN, גם בצורה אנלוגית וגם בצורה דיגיטלית.

גדי כנפו: זה נתון לבחירתי באותו רגע כפונקציה של האיכות שאני קולט.

גדי כנפו: לכן, זה לא רלבנטי כרגע איך אני קולט את זה אלא איך אני משדר.

גדי כנפו: בשידור האנלוגי מתוך מוקד השידורים אין לנו שום התערבות, אתה לוקח את הערוצים מהלווין, אורז אותם ומשדר אותם, אין התערבות.

גדי כנפו: בשידור הדיגיטלי אתה עוד מבצע דברים, אתה מכניס שידורים אלקטרוניים, אתה מכניס תרגומים בשפות שונות שהממיר הדיגיטלי יודע לקלוט אותם.

גדי כנפו: אבל בשידור האנלוגי לצרכן אין שום התערבות.

אלי פולק: מה שניסיתי לומר, שכאשר שיטת השידור מחו"ל היא דיגיטלית, אין לך בעיה לשים סימון.

אלי פולק: אם אתה נמצא במצב של משדר שהוא באיכות לא הכי טובה, אתה קופץ משידור דיגיטלי לאנלוגי, וברוב הזמן השידור הוא אנלוגי ואתה מעביר את השידור אנלוגית, אין לי בעיה, אני מבין את ההסתייגות.

אלי פולק: אבל מצד שני, אם לא נשים לב איך המישדר משודר אליך למרכז, אז כל מישדר שמשודר דיגיטלית למרכז ומועבר אנלוגית, פתאום לא מחויב בסימון.

אלי פולק: זה דבר שנראה לי קצת קיצוני.

גדי כנפו: אבל אני לא מתערב בשידור.

אלי פולק: כאשר הוא משודר דיגיטלית אתה כן מתערב בשידור.

אלי פולק: כאשר מדובר בשידור דיגיטלי שלפי ההגדרה הוא מיועד למדינת ישראל ואתה מקבל אותו - - -

גדי כנפו: הוא לא מיועד למדינת ישראל.

אלי פולק: סליחה, שם אתה כן יכול לשים סימון.

זבולון אורלב: לדעתי, אנחנו לא יכולים לדאוג לזה.

זבולון אורלב: אם מדובר בשידור חוץ שהוא בלי תרגום ישראלי, יידע האזרח הישראלי להיזהר.

מירב ישראלי: רציתי להזכיר את ההערה שלי לגבי מדריך שידורים, שמדריך שידורים הכוונה גם משודר וגם בעיתון.

מירב ישראלי: השאלה, אם אנחנו רוצים לקבוע, שזה חייב להיות משודר וגם מפורסם בעיתון?

מירב ישראלי: או שתהיה חובה רק משודר, ועיתון כאופציה.

מירב ישראלי: צריך לתת את הדעת לאיזה מדריך שידורים מדובר?

דינה עברי-עומר: אני חושבת שזה יהיה במסגרת הגוף המפקח שהוא יתיר את העניין.

דינה עברי-עומר: זה לא אוטומטית שאפשר, זו סמכות של הגוף המפקח.

מירב ישראלי: אם כך צריך לומר את זה.

דינה עברי-עומר: על אף האמור, רשאי הגוף המפקח להתיר לאחראי לסימון, ובסיפא אולי נוסיף למדריך שידורים כפי שיורה הגוף המפקח.

אסתר שטרנבך: בשיטה האנלוגית קיים ערוץ שיש בו לוח שידורים שמפרט את הערוצים השונים - - -

זבולון אורלב: את זה המתיר יקבע לכם.

יעל מלם-יפה: חשבנו אולי להוסיף: המופץ בישראל.

מירב ישראלי: "(ג) בלי לגרוע מהוראות תקנות משנה (א) ו-(ב), רשאי הגוף המפקח להורות לאחראי לסימון כי סימן המישדרים יופיע גם במדריך שידורים".

מירב ישראלי: גם כאן אני מציעה להוסיף: כפי שיקבע האחראי.

ניר גרסון: בתנאים שיקבע.

זבולון אורלב: מקובל, בתנאים שיקבע.

אלי פולק: לא הצלחתי לרדת לסוף דעת הסעיף, מה זאת אומרת, רשאי הגוף המפקח להורות לאחראי לסימון כי סימן המישדרים יופיע גם במדריך שידורים?

אלי פולק: האם הכוונה היא שכל הסימון יופיע במדריך השידורים כפי שהוא מוגדר?

מירב ישראלי: הסעיף אומר, הסימן יופיע על מרקע הטלוויזיה בדרך שבה קבענו, וגם רשאי הגוף המפקח להורות שזה יהיה גם במדריך שידורים.

אלי פולק: אז למה הוא רשאי?

מירב ישראלי: כי זה לא יופיע במדריך שידורים.

זבולון אורלב: מה שהוא שואל, למה מחייבים רק את המסך ולא את לוח השידורים?

דינה עברי-עומר: החוק קובע את חובת הסימון של המישדר בטלוויזיה.

דינה עברי-עומר: בעקבות תגובות שקיבלנו אמרנו, יכול להיות שיהיה צורך להביא זאת לידיעת הצופים במסגרת מדריכי השידורים.

זבולון אורלב: את אומרת שאין לנו סמכות?

דינה עברי-עומר: אני חושבת שיש לנו סמכות, אבל חשבנו שמוטב להשאיר זאת לגוף המפקח שהוא בקי בזה וישקול גם את הצורך בפרסום בלוח השידורים ובאיזה לוח.

זבולון אורלב: המחוקק חשב שהאינפורמציה היא חיונית, אז לא שזה לא יובטח שזה יופיע גם במדריך השידורים?

דינה עברי-עומר: אגב, אנחנו גם הוספנו סמכות נוספת לגוף המפקח, להורות לאחראי לסימון בדבר אופן יידוע הצופים, מה המשמעות של הסימנים, מעבר לסימון של כל תוכנית.

זבולון אורלב: אם העיתונות מבזבזת נייר רב להפיץ מדריך שידורים, סימן שהאנשים מתעניינים בלוחות השידורים.

זבולון אורלב: אם זה לא מופיע בלוח השידורים, אדם תכנן סימן לראות ופתאום הוא רואה סימון.

דינה עברי-עומר: החובה בחוק שמישדר טלוויזיה יישא סימון.

ישראל מידד: באחת הישיבות הקודמות של הוועדה, הבאתי מאנגליה ומארצות הברית דוגמאות לסימן קטן, למשל: ע-עירום, נ-ניבול פה.

ישראל מידד: שנית, בכל עיתוני היום כתוב למשל: שח', כלומר שידור חוזר.

ישראל מידד: זאת אומרת, שניתן לשים סימן נוסף בתוך לוח השידורים המתפרסם בעיתונים או בחוברות המיועדות לכך.

ניר גרסון: הייתי מציע להשאיר זאת לגופים המפקחים.

ניר גרסון: האינטרס יוצא על סיפוקו כי המישדר מסומן.

חוה ברנע: אני בתור אימא רוצה לראות מראש את הלוח ואחליט מה מתאים לראות, אני לא רוצה לראות את הסרט ואז להחליט אם הוא מתאים או לא.

ניר גרסון: העניינים האלה מתפתחים, לפחות בכבלים או בלווין יש הרבה סוגים של ערוצים, יש כמה טכנולוגיות שידור, אני מציע להשאיר את הפרט הזה שהוא גמיש וצריך להשתנות, הוא יכול להשתנות מדי פעם, ולכן אני מציע להשאיר את זה למועצה, שהגוף המפקח יקבע, אולי יש סוגים של ערוצים שיתפרסמו בעיתון, אולי יש סוגים של ערוצים בפס המידע.

ניר גרסון: זה עניינם של הגופים המפקחים, זאת המומחיות שלהם.

חוה ברנע: אנשים פחות מסתכלים בלוח המישדרים בטלוויזיה, הם יותר מסתכלים בלוח המישדרים בעיתון.

ניר גרסון: לא, אני יכול להעיד שמתסכלים על לוח המישדרים בטלוויזיה בשידורים הדיגיטליים.

טלי גל: הסעיף כפי שהוא מנוסח היום הוא לא עונה על מה שאתה אומר.

טלי גל: אני מציעה שיהיה כתוב, שהגוף יורה כיצד יסומנו השידורים, כלומר, שיהיה ברור שיש חובה לסמן, ואפשר להשאיר את שיקול הדעת לקבוע איך אצל הגוף האחראי, אם זה יהיה בעיתון או באופן אלקטרוני.

זבולון אורלב: אני גם חושב, שצריכה להיות חובה גם בלוח המישדרים.

זבולון אורלב: אני מסכים, שאי לקבוע מתי, איפה, איך, את זה צריך להשאיר לגוף המפקח שיקבע את הטכניקה, את העיתוי, את התדירות.

זבולון אורלב: אבל צריכה להיות חובה בסיסית של לוח המישדרים.

ליאור פורת: חובה על מי?

מירב ישראלי: רק על האחראי.

מירב ישראלי: האחראי על הסימון יהיה חייב לפרסם באיזה שהיא דרך.

זבולון אורלב: אני אפנה לעורכי העיתונים ואומר להם, שאני מציע להם מרצון לקבל זאת עליהם, ולא, נעשה חקיקה בעניין.

זבולון אורלב: אני מסכים שבחוק הזה אינני יכול לחייב את העיתונים.

זבולון אורלב: כרגע אנחנו יכולים לחייב רק את הגוף המשדר, כשהוא מפרסם לוח שידורים שיפרסם זאת גם עם הסימון.

ליאור פורת: לכן אני חוזר להגדרה שתיקנתם אותה בסעיף 1 לפני שהגענו לדיון המעניין הזה וקבעתם, שלוח שידורים יתפרסם גם לא על ידי הגוף המשדר.

ליאור פורת: עכשיו אתם אומרים, אתה אולי לא מפרסם, אבל יש לך חובה בחוק.

ליאור פורת: אני מזכיר לכם, אי אפשר להטיל חובה על מי שאין לו את היכולת לפרסם.

ליאור פורת: אם אתם רוצים להטיל חובה על העיתונים, בבקשה.

ישראל מידד: ככל הידוע לי, הגופים המשדרים, אם זה הערוץ הראשון, השני, או חברות הכבלים, מעבירים לעורכי העיתונים את החומר, לפעמים אפשר אפילו לראות התנצלות של העיתון, מתנצלים על התקלה, זה מה שקיבלנו.

זבולון אורלב: זו החובה שאנחנו רוצים להטיל עליהם.

זבולון אורלב: זה נקרא פרסום לוח מישדרים.

זבולון אורלב: חברים, אני מציע לתקן את סעיף קטן (ג) באופן שיובהר שיש חובה גם במדריך שידורים, והגוף המפקח יקבע את הסדרים, את התנאים.

מירב ישראלי: תשובה מסוימת לדברים שלך, שהגוף המפקח יודע, אם אי אפשר לפרסם בעיתון, הוא לא יגיד לו, תפרסם בעיתון, הוא יאמר לו, תפרסם זאת בלוח השידורים המשודר.

מירב ישראלי: אם זה אפשרי, הוא יאמר לו כך.

ליאור פורת: זו לא שאלה של אפשרות טכנית, זו שאלה של הטלת חובה להעביר את הסימונים עם הסימן.

ליאור פורת: אני יכול להעביר את החובה העיקרית, שזה יופיע במדריך.

ניר גרסון: החובה לפרסם, החובה להעביר לעיתון לפעול לצורך פרסום.

מירב ישראלי: את הכללים יקבע הגוף המפקח.

זבולון אורלב: אני מסכים, צריך לתקן את סעיף (ג), שהוא צריך להביא לידיעת מפרסם מדריך השידורים.

מירב ישראלי: "4.

מירב ישראלי: (א) סימן יוצא על מרקע הטלוויזיה בתחילת המישדר, למשך 30 שניות רצופות".

מירב ישראלי: אני מבינה שתחילת המישדר, זה כולל גם את הכותרות.

מירב ישראלי: אנשים הרבה פעמים רואים את המישדר בתום סיום הכותרות.

מירב ישראלי: השאלה, האם ה-30 שניות הללו לא בעייתיות בגלל העניין של הכותרות?

דינה עברי-עומר: התלבטנו, האם להחיל את זה בתחילת המישדר אחרי הכותרות.

דינה עברי-עומר: האמת, שרובנו מתחילים לצפות כבר בשלב הכותרות.

מירב ישראלי: אני לא.

מירב ישראלי: השאלה היא, האם 30 שניות זה מספיק כדי לכלול גם את הפרק הזה?

ליאור פורת: הזמן לא צריך להיקבע בכללים בצורה קשיחה.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: צריך לקבוע רף, שלא יפחת מ-30 שניות.

דינה עברי-עומר: לא קבענו, שלא יפחת, כתבנו 30 שניות.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: שלא יפחת, אולי רוצים יותר.

דינה עברי-עומר: אתה חייב לקבוע חובה מוגדרת, חובה מדויקת.

מיטל דמארי: אנחנו חושבים שצריך להוריד את משך הזמן מ-30 שניות ל-10 שניות בגלל התדירות.

מיטל דמארי: רק כדי לסבר את האוזן, כשהסרט מסתיים, יש את הרולר של מי שעשה את הסרט, מדובר בעניין של 4 שניות.

טלי גל: אני מציעה שבדקות הראשונות של הסרט יוקרן הסימן בתדירות יותר גבוהה.

טלי גל: הדקות הקריטיות הן דווקא בהתחלה, למשל, לאחר 10 דקות יוקרן הסימן שוב, אפילו לפרק זמן קצר יותר.

טלי גל: כך ההורים יכולים להסתכל, הילדים שצופים יכולים לבחור אם הם רוצים להישאר או לא.

טלי גל: הדקות הראשונות הן קריטיות.

מירב ישראלי: הבעייתיות רק בעניין של האסתטיקה, שזה יהיה הרבה זמן על המסך?

מירב ישראלי: מה הבעייתיות להשאיר את זה יותר זמן?

דינה עברי-עומר: בין היתר.

מירב ישראלי: בין היתר.

מירב ישראלי: אני שואלת, יש עוד משהו פרט לאסתטיקה?

זבולון אורלב: טלי, אני מאוד מזדהה אתך אבל אני מוכרח לראות את האיזון הכללי.

דינה עברי-עומר: זיהינו שלוש נקודות: תחילת מישדר – איזשהו זמן סביר, חשבנו חצי שעה, ובערוצים שיש להם פרסומות – כל פעם שחוזרים מפרסומת.

דינה עברי-עומר: ניסינו לאזן, שמענו תגובות מכמה שניות בודדות עד דקה.

זבולון אורלב: אם אני הייתי שר התקשורת, יכול להיות שהייתי מציע את ההצעה שלך.

זבולון אורלב: ההצעה של שר התקשורת נראית לי מאוזנת, אני מאוד מזדהה עם הדברים, אבל צריך איזון.

מירב ישראלי: "(ב) מישדר שמשכו מעל 30 דקות, ישא סימן כאמור, בכל 30 דקות, למשך 30 שניות.

מירב ישראלי: בקביעת משכו של מישדר לפי תקנת משנה זו, יבואו בחשבון קדימון, מילואה או פרסומת המשודרים במהלכו".

זבולון אורלב: מה ששמעתי, מבחינת האפקטיביות, שהיה עדיף כל רבע שעה – 15 שניות, ולא כל 30 דקות – משך של 30 שניות.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם זה ניתן, אם תסכימו לזה, אתם קונים את עולמכם.

זבולון אורלב: תבדקו את העניין.

זבולון אורלב: לדעתי זה הרבה יותר אפקטיבי.

זבולון אורלב: אני מבקש לבדוק את העניין.

מירב ישראלי: "(ג) מבלי לגרוע מהאמור בתקנת משנה (ב), במישדר שבמהלכו משודרות פרסומות, יוצג סימן מיד עם חידוש השידור לאחר הפסקת פרסומות, וזאת למשך 10 שניות".

מירב ישראלי: כאן אולי לא צריך להיות רק פרסומות, אלא כמו בסעיף (ב), שיש הפסקה בשידור, אם זה קדימון, מילואה, לאו דווקא פרסומת.

זבולון אורלב: אני חושב שאת צודקת.

דינה עברי-עומר: אין קדימון באמצע מישדר.

זבולון אורלב: למה לא, יש הפסקה לשידורים.

דינה עברי-עומר: זו הפסקה לפרסומות.

מיטל דמארי: יש קדימונים שבאים יחד עם פרסומות.

דינה עברי-עומר: לא אכפת לנו, חשבנו על פרסומות, אבל אין לנו בעיה עם זה.

אלי פולק: מה עם פריצת חדשות?

מירב ישראלי: כן, בעצם כל הפסקה בשידור.

זבולון אורלב: אני מציע להוסיף: לרבות קדימון, מילואה או פרסומות.

מירב ישראלי: "5.

מירב ישראלי: סימון קדימון – קדימון למישדר שיש לסמנו לפי תקנות אלה, ישא סימן כנדרש לפיהן, בשינויים המחויבים, ואולם לעניין תקנה 4(א) ו-(ב), במקום "30 שניות" יבוא "10 שניות".

מירב ישראלי: הוראות תקנה 3(ב) ו-(ג) לא יחולו לעניין זה".

מירב ישראלי: אני רוצה להסביר, נאמר שהסימן של מישדר מסוים הוא 8 , ילדים מתחת לגיל 8 לא ראוי שיראו זאת.

מירב ישראלי: אם הקדימון למישדר הזה, לא משנה מתי הוא משודר, יהיה עליו את אותו סימן על מנת שההורים יידעו שזה קדימון למישדר שהוא 8 .

מירב ישראלי: במקום 30 שניות זה יופיע 10 שניות בגלל שזה קדימון.

אלי פולק: מאחר ובהמשך אנחנו יודעים על מישדר שמשודר בין השעות 23:00 ל- 6 בבוקר, שעל פי התקנות המוצעות הוא פטור מחובת סימון, קדימון למישדר כזה יהיה פטור מחובת סימון.

מירב ישראלי: זה נכון.

דינה עברי-עומר: אגב, זה לפי החוק כי החוק קובע שהחובה לסמן קדימון היא רק לגבי קדימון למישדר שיש לסמן אותו.

דינה עברי-עומר: אם כך זה נובע מהחוק.

אלי פולק: אני רוצה להוריד את הפטור ולהעיר, מה שהולך לקרות בחוק הזה, שדווקא, באותן שעות שיש שיא צפייה של ילדים ופתאום מופיע קדימון לסרט איום ונורא שמשודר באחת עשרה בלילה - - -

דינה עברי-עומר: אחת עשרה בלילה לשש בבוקר, זה לא שיא צפיית הילדים.

מירב ישראלי: לא, הקדימון מופיע בשעות הללו.

זבולון אורלב: יש איסור על קדימונים לפרסומות מזיקים לילדים.

אלי פולק: אני מקבל שישנו איסור על קדימונים ועל פרסומות לילדים בשעות צפייה רק עד תשע בערב.

אלי פולק: כלומר, מתשע בערב ועד אחת עשרה, את הקדימונים האלה ניתן לשדר.

אלי פולק: השאלה, מה אתה מראה באותו קדימון ואיך אתה מפרסם את הסרט שמופיע?

אלי פולק: אתה יכול להפוך קדימון לקדימון שעונה לאותה הגדרה שהוא לא מזיק לילדים, כי בקדימון עצמו אתה לא רואה את הסצינה הקשה, אבל בעצם אתה מעביר לצופה את ההבנה מה הולך להיות שם.

זבולון אורלב: אומר משרד התקשורת, שאין לנו סמכות מבחינת החוק למה שאתה מבקש.

אלי פולק: אם כך, התשובה לכך, שיש סמכות לבטל את סעיף 7(א)(1).

אלי פולק: אין שום סיבה בעולם מדוע במישדרים בין 23:00 עד 6:00 בבוקר - - -

מירב ישראלי: זה עניין אחר.

זבולון אורלב: עוד נדבר על כך כאשר נגיע לסעיף.

זבולון אורלב: כרגע, אין לנו סמכות לחייב סימון, קדימון של מישדר, שאין על המישדר חובת סימון.

מיטל דמארי: יש קדימונים שהם פחות מ-10 שניות, אנחנו רוצים שהסימון יהיה גם לקדימון שהוא פחות מ-10 שניות, למשך כל זמן הקדימון.

מירב ישראלי: תציינו זאת כאשר נגיע לסעיף 8.

מירב ישראלי: מה זאת אומרת, בשינויים המחויבים?

דינה עברי-עומר: השינויים המחויבים זה טכניקה חקיקתית כאשר את בעצם מחילה הוראות שבמקור נכתבו לגבי מישדרים על קדימון.

דינה עברי-עומר: זה משהו שעבר אישור נוסח.

זבולון אורלב: מה עלול לקרות אם נמחק המילה: בשינויים המחויבים?

דינה עברי-עומר: אפשר, זו פשוט טכניקה חקיקתית מקובלת.

אסתר שטרנבך: אולי צריך להבהיר, שהסימן שנדרש הוא הסימן של המישדר.

אסתר שטרנבך: כלומר, זה ברור שהקדימון צריך לשאת את הסימן שנדרש לגבי המישדר.

דינה עברי-עומר: זה בחוק, אבל הקדימון הוא קדימון למישדר שיש לסמנו.

אסתר שטרנבך: לא, כאן כתוב, יישא סימן כנדרש לפיהן לגבי המישדר.

מירב ישראלי: זה נכון, קדימון המישדר שיש לסמנו לפי תקנות אלה, ישא את אותו סימן של המישדר.

מירב ישראלי: (א) "אחראי לסימון יפעל לשם יידוע הצופים בדבר משמעות הסימנים הקבועים בטבלת הסימנים שבתוספת, לרבות במדריך שידורים.

מירב ישראלי: (ב) הגוף המפקח רשאי להורות לאחראי לסימון בדבר אופן יידוע הצופים כאמור.

מירב ישראלי: " אם אנחנו רוצים לומר משהו, ברור שזה לא יהיה קמפיין חד פעמי.

זבולון אורלב: חברים, מדובר בתקנות משנה, אנחנו פה, נראה שהם חוטאים לתפקידם, נדבר לטפל בעניין.

מירב ישראלי: "פטור מסימון מישדר – מישדר יהיה פטור מחובת הסימון לפי החוק, אם מתקיים בו אחד מאלה: (1) המישדר משודר בשעות שבין 23:00 ובין 6:00".

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: מישהו מוכן להסביר לי למה?

דינה עברי-עומר: החוק המסמיך קובע מלכתחילה כשהוא מסמיך את השר לקבוע פטורים, שהפטור שהשר יקבע יהיה לסוגי מישדרים או לשעות שידור.

דינה עברי-עומר: הוא הניח שהרציונאל של חוק סיווג וסימון הוא הגנה על ילדים וישנן שעות שהן לא שעות צפייה של ילדים.

זבולון אורלב: אני רוצה גם הגנה עליי, אני רוצה לראות סרט, לדעת שאני צופה בסרט שאין בו פורנוגרפיה.

דינה עברי-עומר: מרכז הכובד של החוק הוא הגנה על ילדים גם אם הוא מגן על קבוצות נוספות.

דינה עברי-עומר: גם אם הפרמטר הוא לבני גיל מסוים ומטה, זה החוק קובע, והחוק גם אומר, שכשהשר מוסמך לקבוע פטורים, הוא יכול או לגבי סוגים של מישדרים או שעות שידור.

זבולון אורלב: שעה 23:00 זו צפיית שיא גם של בני נוער, למה לא ללכת לשעה אחת בלילה או שתיים בלילה?

דינה עברי-עומר: במסגרת השימועים שעשינו, קיבלנו התייחסויות מגופים שונים, הטווח שהומלץ היה בין 10:00 ל-6:00 או בין 12:00 ל-6:00.

זבולון אורלב: בוודאי, זו המלצה של הגופים המשדרים, אני במקומם הייתי מציע משמונה בערב.

דינה עברי-עומר: לא, זו גם המלצה של הגופים המפקחים.

דינה עברי-עומר: במסגרת הפשרה הלכנו על 23:00 עד 6:00 בבוקר.

זבולון אורלב: לא מובן לי מה ההתעקשות הזאת.

דינה עברי-עומר: כי השעה אחת עשרה בלילה היא לא שעת צפייה של ילדים.

זבולון אורלב: באיזה עולם אתם חיים?

זבולון אורלב: מה אומרים התלמידים, עד איזה שעה אתם רואים טלוויזיה?

עידו ברביבאי: יש ימים שאני מתחיל את הלימודים בשעה תשע בבוקר ולכן אני יכול לצפות בטלוויזיה עד שתיים עשרה בלילה.

דינה עברי-עומר: או.

דינה עברי-עומר: קיי, אפשר לעשות 12:00 עד 6:00.

זבולון אורלב: עד מתי אתם צופים בטלוויזיה?

עידו ברביבאי: עד מאוחר.

זבולון אורלב: אחרי אחת עשרה בלילה?

עידו ברביבאי: בוודאי.

מיטל דמארי: מה שאומרים התלמידים עולה בקנה אחד עם נתוני הצפייה שאנחנו קיבלנו, לנו יש נתונים שאומרים, שילדים כן צופים בשעות האלה, ולכן אנחנו מבקשים להחיל את הסימון לגבי כל שעות השידור.

מיטל דמארי: השידורים האלה שישודרו מאחת עשרה בלילה ועד שש בבוקר, סביר להניח שגם אם יהיו בהם שידורים מזיקים, שיהיה צורך בסימון של 14 או 18 .

עידו ברביבאי: אם טוענים שהצפייה שלנו נמוכה בשעות המאוחרות, אני לא מבין מדוע לא מוכנים לשים את הסימון בכל מקרה, הרי זה לא מפריע לאף אחד.

ישראל מידד: החוק איננו חוק של צנזורה, מטרתו של החוק ליידע את הציבור, גם את הילדים וגם את ההורים, המחוקק רואה צורך ליידע את הציבור מה עומד להיות בשידור.

אלי פולק: הסימון הזה מאפשר ברגולציה הדיגיטלית של הטלוויזיה לסגור דברים.

אלי פולק: אם תבטל, גם תמנע מההורים לסגור את הסרטים המוצגים בין 23:00 בלילה ועד שש בבוקר.

זבולון אורלב: השעה אחת בלילה נראית לך פשרה הוגנת?

אלי פולק: לא.

אלי פולק: לא שמעתי עדיין שום סיבה עקרונית שאומרת מדוע לפתור - - -

זבולון אורלב: הסיבה העקרונית אומרת, שהואיל ועיקר העניין הוא להגן על ילדים, בין אחת בלילה לשש בבוקר לא מדובר בצפייה של ילדים.

אלי פולק: אין שום ספק שאנחנו רוצים להגן על ילדים, אבל ילדים יכולים לקום גם בשתיים או בשלוש בבוקר, וכאן הדבר הזה נותן בידי את האפשרות, שילד יצפה בשתיים בלילה בדבר שהוא טוב.

אלי פולק: בואו לא נשלה עצמנו, החוק כפי שמוצג כרגע מגיע עד לגיל 18, ילדים בגיל 18 הם לא ילדים.

זבולון אורלב: הואיל והרשות השנייה תומכת שזה יהיה לאורך כל שעות היממה, מה הבעיה של חברות הכבלים?

זבולון אורלב: הכבלים והלווין מתנגדים?

אסתר שטרנבך: אני חושבת שחשוב לאזן את הצרכים של הציבור לעומת הבעיות של גורמי השידור, התקנות הללו מטילות עלויות מאוד נכבדות על החברות.

זבולון אורלב: איזה עלויות?

אסתר שטרנבך: עלויות כספיות.

אסתר שטרנבך: חובת סימון מחיבת הטמעת טכנולוגיה מתאימה במוקדי השידור.

טלי גל: זה כבר קיים.

אסתר שטרנבך: לא, זה לא קיים.

אסתר שטרנבך: אמרנו את זה בחוק וחוזרים ואומרים זאת בתקנות.

אסתר שטרנבך: הקושי הגדול ביותר של חברות הכבלים שהם צריכות היום, בטכנולוגיה האנלוגית שאמורה להיעלם מן העולם, הן אמורות להיכנס להשקעה של כמעט כמיליון דולר.

אסתר שטרנבך: דבר נוסף, הכללים כיום, הכללים שנקבעו על ידי המועצה ושמנחים את חברות הכבלים, אוסרים על שידורים הכוללים ביטויים של מין, אלימות ופורנוגרפיה.

זבולון אורלב: המחוקק בסעיף 2(ב) אומר:

זבולון אורלב: השר רשאי לקבוע כללים לפיהם סוגי מישדרים ומישדרים משודרים בשעות שיהיו פטורים.

זבולון אורלב: קודם כל המחוקק יצא מנקודת הנחה, שיש שעות שצריכות להיות פטורות.

זבולון אורלב: זו הנחת היסוד בחקיקה הראשית.

זבולון אורלב: לבוא היום ולומר 24 שעות, זה בעייתי כרגע, מה עוד שיש התנגדות.

זבולון אורלב: הכבלים אומרים, כתוב בחוק שיש גם שעות פטורות, זה מכביד עלינו כלכלית, זה לא רלבנטי בשעות מסוימות.

זבולון אורלב: הויכוח כרגע נשאר על השעות.

זבולון אורלב: לדעתי, השעה אחת בלילה זו פשרה טובה, סביר להניח שבאחת בלילה רוב האוכלוסייה הלכה לישון.

אלי פולק: למען הפרוטוקול הייתי רוצה לדעת, נזרק כאן סכום של מיליון דולר השקעה.

אלי פולק: איזה חלק מאותו מיליון דולר אתם חוסכים כאשר אין שידורים בין אחת עשרה בלילה לשש בבוקר?

אלי פולק: לא כל הסרטים הם סרטים כחולים, חלק מהם הם סרטים בשידור חוזר שהם ממילא מסומנים.

דליה ברונשטיין: רשות השידור התחילה בשידור מחזורי או אוטומטי ב-1 באוקטובר, שבו אנחנו משדרים החל מהשעה שתיים עשרה ורבע, עם סיום "מהיום למחר", אנחנו משדרים שידורים ללא טכנאי שנמצא במקום אלא השידורים האלה מוזנים לתוך מחשב שמשדר לאורך כל הלילה, בדרך כלל שני שידורים למשך שעתיים, שעתיים שחוזרות על עצמן.

דליה ברונשטיין: לנו תהיה בעיה גדולה אם אתם מתכוונים לצמצם את השעה מאחת, שאנחנו מבקשים שזה יהיה משתיים עשרה בלילה.

זבולון אורלב: מה הבעיה, את השידור שהכנסתם תכניסו עם הסימון.

זבולון אורלב: לא הבנתי מה הבעיה, כאשר אתם מכניסים למחשב סרט, תכניסו סרט עם סימון.

דליה ברונשטיין: אנחנו משדרים דברים מאוד ישנים.

זבולון אורלב: אני אדאג להעביר החלטה במליאה, שרשות השידור תסמן את כל השידורים שלה, זו רשות שידור ממלכתית?

דליה ברונשטיין: אין שום בעיה אם לא תהיה בעיה טכנית.

דליה ברונשטיין: הבעיה היחידה שאני מנסה להעלות היא העובדה, שאין לנו טכנאי שנמצא בשעות הללו.

זבולון אורלב: זה לא קשור לטכנאי, הסרט צריך להיות מסומן, הסימון הוא לא תוך כדי שידור, הסימון מוטמע בסרט.

דליה ברונשטיין: ואם אנחנו משדרים תוכניות ישנות?

זבולון אורלב: אז תסמנו אותן.

דליה ברונשטיין: זה לא כל כך פשוט.

דליה ברונשטיין: המשמעות של לסמן, לעשות העתק נוסף של אותה תוכנית ובמבחינה טכנית יכולה להיות בעיה.

זבולון אורלב: אני לא חושב שזו בעיה, אני מתנצל, אני לא מקבל זאת.

זבולון אורלב: האם אפשר להסכים, שאנחנו לא מסמנים 24 שעות, אבל הולכים על השעה אחת בלילה?

אסתר שטרנבך: רציתי לבקש עשר בלילה.

זבולון אורלב: אני חושב שאני אומר דבר הגיוני, צריך לקבל פשרה הוגנת, השעה אחת היא שעה שאזרחי ישראל הלכו לישון.

עידו ברביבאי: צריך לקחת בחשבון את התקופה של החופשים.

עידו ברביבאי: בחופש אני נשאר ער עד ארבע לפנות בוקר.

זבולון אורלב: אני לא אומר, שהשעה אחת בלילה פותרת את כל הבעיה, יכול להיות שצריך לתקן את החוק, זו חקיקת משנה, מדובר בתקנות ובתקנות השר צריך להציע, לא אני המציע, אם תשכנע את השר להגיש בקשה שזה יהיה מארבע בבוקר, אני מבטיח שלא אתנגד.

מירב ישראלי: "המישדר משודר בשידור חי, ולא נתקבלו לגביו אצל האחרי לסימון, זמן סביר קודם למועד שידורו, פרטים המאפשרים סיווגו וסימונו".

זבולון אורלב: אני זוכר שבזמנו דיברנו על שני סוגים, האחד, שידור ישיר של ספורט, השני, שידורי חדשות.

זבולון אורלב: לא לכתוב זאת במישרין?

מירב ישראלי: לא, דיברנו על שידור חי בכלל.

טלי גל: אני רוצה להעיר הערה לגבי סעיף 7 (2) ו-(3), אני חושבת שצריך להוסיף את המילים: לאחר בקשתו של האחראי לסימון.

טלי גל: כלומר, באיזשהו מקום צריך להטיל חובה על האחראי לסימון ולפנות למי שמוסר את השידור החי.

טלי גל: לדוגמה, דיברנו על שידור חדשות, בשידור חי של חדשות, אם ידוע שיש בשידור החדשות תמונות נוראות של פיגוע, תמונות מזעזעות - - -

דינה עברי-עומר: מישדר לא כולל מישדר חדשות בחוק.

טלי גל: או.

טלי גל: קיי, אז לא חדשות, אבל יש מישדרים חיים שמראים תמונות לא הולמות.

טלי גל: גם לגבי סעיף 7(3) שמדבר על מישדר חוץ.

זבולון אורלב: כאשר אנחנו דנים על שידורים, אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים.

זבולון אורלב: איזה שידורים חיים יש?

זבולון אורלב: ישנם שידורים חיים של ספורט, שידורי חדשות שהחוק כבר פתר אותם, יש שידורים של אירועים ממלכתיים כאלה ואחרים.

זבולון אורלב: אני רוצה להיות מציאותי, אני לא רואה שידור חי שיש בו איזה שהיא סכנה בסוגיה שלנו.

אלי פולק: ראשית, ישנם שידורים חיים בכבלים.

זבולון אורלב: תן לי דוגמה מהשנה האחרונה, מה היית רוצה שיהיה מסומן.

אלי פולק: אני לא בא לומר שצריך לסמן כל שידור חי, אבל אני רוצה להעלות את השאלה הבאה.

אלי פולק: תוכנית מהסוג של מני פאר, תוכנית שמופיע בה קהל, באותו שבוע לא ידעת מראש, אבל עובר שבוע ועוד שבוע, ופתאום אתה רואה שהשידור הזה למרות שהוא שידור חי, הוא שידור חי מסוג מסוים.

אלי פולק: הדבר יכול להיאמר גם על תוכנית כמו פוליטיקה, שלרוב, הקטע הסופי של פוליטיקה דן בנושאים שאפשר לשאול האם הנושאים האלה ראויים לגילאי 8- למשל.

אלי פולק: לכן הייתי אומר, לא שלא נתקבלו לגביו אצל האחראי לסימון, אלא שהאחראי לסימון חייב לברר שלא ניתן לקבל לגביו פרטים מזהים, ואם בדיעבד גם יתברר שכן, הוא צריך לתקן את העניין.

זבולון אורלב: אני מבין למה כוונתך, הכוונה, למשל בתוכנית אצל מני פאר עומדת להיות משודרת פרובוקציה פורנוגרפית שהמפיקים יודעים עליה כבר שלושה שבועות קודם - - -

ליאור פורת: בואו נחשוב מה הרעיון של סימון.

ליאור פורת: מדברים כאן על שידור חי של משהו שאנחנו מצלמים ומעבירים אותו באותו הרגע.

ליאור פורת: הרעיון הוא לבקש מהמצולמים ומהאורחים מידע.

מירב ישראלי: לא.

מירב ישראלי: אם אתה כותב כך גם בסעיף(2) וגם ב-(3), לכאורה אין על זה שום פיקוח, אין לזה משמעות אמיתית.

מירב ישראלי: או שאתה כותב שזה פתור, או שאתה כותב שהוא עשה מאמצים סבירים לקבל את המידע.

ניר גרסון: לא, שאין אפשרות סבירה לקבל, לא עשה מאמצים.

ניר גרסון: אם יש אפשרות סבירה לקבל, השאלה אם יש אפשרות סבירה.

מירב ישראלי: מישהו צריך לפקח על זה.

מירב ישראלי: אם אתה כותב את סעיפים (2) ו-(3), הגוף המפקח יפקח על זה.

אסתר שטרנבך: זו דרישה בלתי סבירה, יש לך מערכת של 70 ערוצים המשדרים 24 שעות ביממה, לגבי כל שידור חי - - -

זבולון אורלב: גברתי, אין 70 ערוצים שמשדרים שידורים חיים, בואו ניכנס לפרופורציה.

אסתר שטרנבך: כל התכלית של החוק, לא לאפשר חשיפה בלתי מבוקרת לתוכניות שיש בהן אכזריות, מין ואלימות.

זבולון אורלב: בעיקרון אני מסכים אתך ולכן אני מסכים לסעיף.

זבולון אורלב: אבל מה שאומרים פה, שהניסוח כמו שהוא עושה צחוק מהעניין.

דינה עברי-עומר: אפשר: באין אפשרות סבירה לקבל לגביו זמן סביר.

זבולון אורלב: את אומרת, שאין אפשרות סבירה לקבל –אז אין, את זה אני מקבל.

זבולון אורלב: אבל שלא נתקבלו לגביו, זה באמת עושה מהחוק פלסתר.

מירב ישראלי: "המישדר הוא מישדר חוץ, ולא נתקבלו לגביו אצל האחראי לסימון, זמן סביר קודם למועד שידורו, פרטים המאפשרים סיווגו וסימונו".

מירב ישראלי: כאן אנחנו חוזרים למה שדיברנו כבר.

זבולון אורלב: לא מדובר בשידור חי.

מירב ישראלי: לא, אלא למישדר חוץ.

מירב ישראלי: אנחנו חוזרים להגדרה של מישדר חוץ עם התרגום ערוצים זרים.

מירב ישראלי: צריך להחליט כאן על איזה מישדרי חוץ אנחנו מדברים, וגם, האם כך צריך להיות הפטור, או שנעשה אותו הדבר, שאין אפשרות סבירה.

מירב ישראלי: אבל קודם כל צריך לדבר על ההגדרה.

מירב ישראלי: כרגע ההגדרה אומרת, שזה כולל גם תרגום ודיבוב.

זבולון אורלב: הייתי מוסיף כאן סייג נוסף, שאם יש רגולציה בארץ המוצא - - -

מירב ישראלי: אמרנו שנדבר על כך.

זבולון אורלב: בסעיף (3) או שיש רגולציה של ישראל או שיש רגולציה של ארץ המוצא.

זבולון אורלב: שידור לא יכול להיכנס לשידור בארץ בלי אחת מהרגולציות האלה.

טלי גל: אני חוזרת על ההערה, לא רק שאין אפשרות סבירה אלא גם לאחר שפנה.

טלי גל: כי במידה והשידור הוא לא שידור חי, אפשר לפנות מראש.

ניר גרסון: זה קצת רגיש, בערוצי חוץ לא תמיד אפשר לפנות ולא תמיד ראוי לפנות.

טלי גל: "אין אפשרות סבירה", זה כולל אם סביר לפנות.

ניר גרסון: יש ערוצים ממדינות ערב, יש ערוצים שבקריצת עין מסכימים שישדרו אבל לא רוצים קשר, זה נושא סבוך ומורכב לדרוש זאת.

זבולון אורלב: שידור שאתם משדרים מירדן, אתם משלמים זכויות שידור?

ניר גרסון: לא אנחנו, המועצה לשידורים כבלים רק מפקחת ולא משדרת בכלל.

זבולון אורלב: מי שמשדר משלם עבור זה?

אסתר שטרנבך: אם ניתן להגיע להסכם אתם, אז כן, אבל למשל עם ערב הסעודית אי אפשר להגיע להסכם, אלה ערוצים שנקלטים מהאוויר ומועברים בכבלים.

ניר גרסון: יש מדינות שבשתיקה לא מתנגדות.

זבולון אורלב: אומרת לי היועצת המשפטית, שהעניין של רגולציה של ארץ המוצא זה מסובך, אז אולי צריך לצמצם את העניין של מישדר חוץ.

ניר גרסון: זה יהיה שטח הפקר, יידעו כולם שערוצים כאלה, ערוצי חוץ, ייקחו בחשבון שהם מהסוג החמור יותר.

מירב ישראלי: להשאיר "תרגום ודיבוב".

אסתר שטרנבך: מאחר וטכנית אי אפשר יהיה לסמן שם - - -

זבולון אורלב: אני מוכן להתערב, שהעניין הזה ייפתר, בשביל כסף זה ייפתר.

זבולון אורלב: אנחנו נשאיר את ההגדרה של מישדר חוץ כמו שהיא, נתקן את (3) כמו שתיקנו את (2).

מירב ישראלי: אומרים כאן שזה בכל זאת בעייתי במישדר חוץ.

ניר גרסון: מהי אפשרות סבירה עם ארץ ערבית?

זבולון אורלב: אתה אומר, ארץ ערבית, אז אין אפשרות סבירה.

ניר גרסון: אבל יש כל מיני ניו-אנסים, ניו-אנסי ביניים.

ניר גרסון: יש ארצות שלא רוצות לחתום הסכם, אבל בעצימת עין הם מסכימים שישדרו.

דינה עברי-עומר: אתם הגורם המפקח ולכן אתם תחליטו מה אם זה סביר או לא סביר.

מירב ישראלי: (ב) "לגבי מישדרים כאמור בתקנת משנה (א)(2) ו-(3), יציין האחראי לסימון במדריך שידורים כי אין בידו פרטים המאפשרים סיווג וסימון כאמור".

מירב ישראלי: גם כאן אולי צריך לתת לגורם המפקח אפשרות לתנאים לגבי מדריך השידורים.

טלי גל: מה לגבי (א)(1)?

טלי גל: האם לא צריך לציין שאין סימון בגלל שאין חובה?

מירב ישראלי: עקרונית, אפשר במדריך השידורים להכניס אמירה שתסביר לצרכנים את הוראות התקנות.

מירב ישראלי: הייתי מכניסה זאת אולי בסעיף 6 – מידע לצופים, כי המידע לצופים הוא לא לגבי התוכנית הספציפית אלא הוא מידע כללי והוא אומר מה זה סימן.

טלי גל: לא משנה איפה, העיקר שיהיה ברור.

מירב ישראלי: אפשר בסעיף 6(א) לכתוב איזה מידע הוא ייתן לצופים, ולכן אפשר להוסיף זאת גם לגבי (א)(1).

מירב ישראלי: לגבי 7(ב), אם נסתכל על הסימנים, בעצם אין סימן לגבי משהו שהוא לכל הצופים.

מירב ישראלי: בחוק צריך לומר, האם יש מין, אלימות וכו'.

דינה עברי-עומר: הקטגוריה שהחוק הנחה, המישדר אינו ראוי לצפייה לבני גיל מסוים ומטה, ואם זה מתאים לצפייה לכולם, אין בעיה.

מירב ישראלי: אני רק מעירה, אם לא יהיה שום דבר, בעצם אתה לא יודע אם זה לא מסומן בגלל שאין צורך לסמן או בגלל משהו אחר.

יעל מלם-יפה: אם אין פרטים שלא מאפשרים סימון, זה יהיה מצוין.

מירב ישראלי: אני רק אומרת, שעל המישדר עצמו אין סימון שמתאים לכלל האוכלוסייה.

מירב ישראלי: פטור מסימון קדימון – "קדימון למישדר שיש לסמנו יהי הפטור מחובת הסימון הקבועה בחוק, אם משכו קצר מ-20 שניות".

זבולון אורלב: אני מתנגד לזה התנגדות נחרצת.

מיטל דאמרי: אני רוצה להצטרף להתנגדות.

זבולון אורלב: אני לא רואה בזה שום היגיון.

דינה עברי-עומר: יש הוראה בחוק שמאפשרת פטורים לקדימונים, אז באיזה מצבים אפשר לפתור?

זבולון אורלב: בקדימונים מאחת בלילה ועד שש בבוקר.

דינה עברי-עומר: אז מדובר במישדר שאין חובה לסמן.

ליאור פורת: אני רוצה להזכיר ליושב ראש, שהיו קדימונים בעת חקיקת החוק, דובר על כך, שקדימונים מטבעם הוא לתפוס מקסימום מידע במשך זמן קצר.

ליאור פורת: אם הקדימון הוא קצר מאיזשהו רף מסוים - - -

זבולון אורלב: אני מציע לקצר את זה לחמש שניות, אני אשכנע את השר.

מיטל דמארי: למה אי אפשר לסמן את הכל?

זבולון אורלב: כי יש בעיה עם החוק, החוק קבע שלקדימונים יהיה פטור מסוים.

דינה עברי-עומר: אמרנו, שקדימון יסומן במקום 30 שניות לעשר שניות.

דינה עברי-עומר: אז קדימון של שבע שניות כיצד יסומן?

זבולון אורלב: עד לעשר שניות, לכל אורך הקדימון.

מירב ישראלי: לכל אורך הקדימון או עשר שניות, לפי הנמוך.

זבולון אורלב: רבותיי, אני מציע לעצור כאן את הדיון, אני מאוד מבקש שמשרד התקשורת יתאם את הנוסח עם היועצת המשפטית לוועדה, סדר גודל של שבועיים זה בסדר?

זבולון אורלב: אני כבר קובע דיון נוסף ביום שני בעוד שבועיים בשעה תשע בבוקר.

זבולון אורלב: יש לכם שבועיים לסדר את הנוסח.

זבולון אורלב: אני מאוד מודה לכם, הישיבה נעולה.