ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 505, 2002-07-15 10:00

זבולון אורלב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה בעניין חתימת האמנה לשידורי טלוויזיה לילדים ולבני נוער.

זבולון אורלב: באחת מישיבות הוועדה קיימנו דיון על שידורי טלוויזיה לילדים ולנוער, עם כל הערוצים הציבוריים והמסחריים, כמעט לכולם יש שידורים מיוחדים לילדים ולנוער.

זבולון אורלב: בעקבות עיצה שקבלתי, העליתי את ההצעה שיקום צוות משותף לכל הערוצים כדי לנסח אמנה לשידורי ילדים ונוער, מעין קוד אתי מרצון, כדי להבטיח את שלומם ורווחתם הנפשית של ילדינו, ואת איכות השידורים.

זבולון אורלב: בעקבות זאת הטלוויזיה החינוכית הרימה את הכפפה, ובברכתי, הקימה צוות משותף לכלל הערוצים המשדרים.

זבולון אורלב: אני אומר תודה לכל הערוצים.

זבולון אורלב: קיימנו יום עיון בטלוויזיה החינוכית בהשתתפות כל הערוצים, ונולדה האמנה.

זבולון אורלב: אני רוצה לברך את כל המשתתפים.

זבולון אורלב: בראש הוועדה המנסחת עמדה ד"ר דפנה למיש, וחברים בה פרופ' זאב סגל, ד"ר חיליק לימור ואבינועם דמארי – שהוא מנהל מחלקת ילדים ונוער בטלוויזיה החינוכית - שיעץ לוועדה - ואיתי הימלבוים.

זבולון אורלב: אני מציע לאפשר לחברים להציג את האמנה, ובסיום נקיים חתימה טקסית.

זבולון אורלב: היו"ר, ד"ר למיש, ראש החוג לתקשורת באוניברסיטת ת"א, בבקשה.

דפנה למיש: בוקר טוב, תודה לוועדה המארחת ליזמה המבורכת של היו"ר.

דפנה למיש: תודה לאבינועם דמארי ולטלוויזיה החינוכית, לצביקה שפירא, מנכ"ל הטלוויזיה החינוכית, לחברי לוועדה פרופ' סגל ד"ר לימור ואיתי הימלבוים.

דפנה למיש: אני מרגישה אסירות תודה לנציגי המשדרים, אני חושבת שיש פה דוגמה לאפשרות של אנשים, עם אינטרסים כלכליים ואחרים, להתאחד עבור משהו שהם תופסם כבעל ערך חברתי מוסכם, וזה האקולוגיה השידורית שאנחנו מציעים לילדים ובני נוער במדינת ישראל.

דפנה למיש: אני חושבת שעצם הנכונות של גורמים שבחיי היומיום הם, לא פעם, בתחרות זה עם זה, ויש להם שיקולים כלכליים ואילוצים של מערכות מורכבות, להטות שכם ולהתאחד ביזמתם ובהתנדבות עבור ערך חברתי חינוכי, זו דוגמה שאפשר לעשות דברים כאלה גם בלי כפיה של חוק, או איום חיצוני.

דפנה למיש: אני מקווה שיהיו דוגמאות רבות כאלה גם בתחומים אחרים של החברה הישראלית.

דפנה למיש: באמנה ניסינו לגבש ממך שמביא בחשבון ניסיון בינלאומי.

דפנה למיש: עברנו על אמנות ותקנונים מספרות מקצועית ברחבי העולם, מניפסטים של האו"ם, יונסק"ו וגורמי שידור שונים.

דפנה למיש: יחד עם זאת, רצינו שלאמנה יהיה ניחוח ישראלי, של הצרכים שלנו, של הייחודיות שלנו, ובעיקר של המתח של החברה שלנו בין תרבות גלובלית, ובין הצרכים היחודיים שלנו כחברה ישראלית, בין אם בסוגיות של הרכב החברה ההטרוגנית שלנו, סוגיות של היסטוריה, מיעוטים שחיים בקרבנו, תפוצות, מורשת וכו'.

דפנה למיש: האמנה בנויה משני חלקים, תקנות של "אור ירוק" ותקנות של "אור אדום".

דפנה למיש: ניסחנו 10 דברות, 5 הראשונות הן הצעות של "תעשה", וה-5 האחרות הן הצעות של מה לא נעשה.

דפנה למיש: הפתיח של האמנה: "מתוך מחוייבות לאושרם ולרווחתם של כל ילדי מדינת ישראל, בני כל השכבות החברתיות והמגזרים השונים, לא הבדל מין מוצא ודת, ברוח אמנת האו"ם בדבר זכויות ילדים ובני נוער, שאישררה ממשלת ישראל,

דפנה למיש: מתוך הבנתנו את התפקיד החשוב שמדיום הטלוויזיה ממלא בחייהם של ילדים ובני נוער, בעיצוב עולמם הרוחני, התרבותי, הרגשי וההתנהגותי, מתוך שימת לב לחורי היסוד לחקיקה ולכללים שנקבעו מכוחה ולקודים האתיים הקיימים החלים ברשויות השידור השונות, מתוך תחושת אחריות כבדה לתפקידנו כיוצרים ומשרדים של תוכניות טלוויזיה, התכנסנו אנו, נציגי כל הגופים המפיקים ומשדרים תוכניות טלוויזיה לילדים ולבני נוער במדינת ישראל,תוך התייעצות עם אנשי אקדמיה וחינוך, ותוך הכרה בזכותנו לשמור את הייחודיות המאפיינת כל אחד מהגופים, ואימצנו אמנה משופת זו לשידורי טלוויזיה.

דפנה למיש: " אני אקרא בקצרה את העקרונות.

דפנה למיש: "ברוח ההסכמה בינינו נפעל לקידום: הצגת עולם חברתי רצוי המושתת על עקרונות אנושיים של זכויות אדם, סובלנות כלפי אחר והשונה, צדק חברתי, חופש דת, מצפון ואמונה לכבוד אדם וחירותו, ושלטון החוק ומעמד בית המשפט, ברוח ערכי יסוד וחוקי מדינת ישראל.

דפנה למיש: הצגת עולם רב תרבותי שבו נשמרת ייחודיות של תרבות מקומית ומוערכת במקביל למגמות של יצירת תרבות גלובלית, תוך קיום פתיחות להבעת דעות שונות.

דפנה למיש: סיפוק הצרכים הייחודים של ילדים ובני נוער בגילאים שונים ובנסיבות חיים שונות.

דפנה למיש: מתן ביטוי לקולותיהם של הילדים ובני הנוער עצמם, ואפשרות להביא למרקע את עולמם מנקודת מבטם שלהם.

דפנה למיש: איכות ההפקה לילדים ובני נוער תתאפיין בהשקעה, בעושר חזותי וקולי, ובעולם תוכן ברמה גבוהה, שתעשיר את עולמם האסתטי והיצירתי.

דפנה למיש: " חמשת העקרונות שנפעל למניעתם הם: הצגת העולם כמקום אלים, אכזר וחסר אנושיות, אשר בו האלימות מתוגמלת באופן חיובי, ומווה את הדרך היחידה לפתרון בעיות.

דפנה למיש: הדגשת יתר של מין ומיניות כאמצעי לגירוי וכביטוי ליחסי כוח ושליטה בזולת.

דפנה למיש: הצגה סטריאוטיפית של קבוצות אוכלוסייה על דת, מוצא ומין, וכן על רקע של שונות פיזית בשל גיל, נכות או מראה חיצוני.

דפנה למיש: הצגת צרכנות וחומרנות כערך עליון וכאמצעי לפתרון בעיות אנושיות ותחושת סיפוק עצמי.

דפנה למיש: ניצול של ילדים ובני נוער בתהליך ההפקה ובתוכניות הטלוויזיה עצמן.

דפנה למיש: " היה פה תהליך מאוד דינמי.

דפנה למיש: אנחנו בוועדה שימשנו כמגשרים, FACILITATORS.

דפנה למיש: שלושתנו, אנשי אוניברסיטת ת"א, ומר דמארי שמייצג את הגוף שאירח והוביל את היזמה הזאת, לא אינטרסנטים, האמנה היא לא שלנו, אנחנו לא משדרים.

דפנה למיש: לאורך כל התהליך היינו במשא ומתן של התייעצות עם הגופים המשדרים, אנשי חינוך ונציגי בתי ספר וגופים שונים בארץ שיכול להיות להן אינטרס.

דפנה למיש: קבלנו מהם משוב, הפנמנו אותו והשתמשנו בו, היה לנו דיון סביבו.

דפנה למיש: היה תהליך של עשייה משותפת, כשאנחנו, אנשי האקדמיה, נתנו את הידע והמיומנויות שלנו לשירות המטרה החברתית הזאת, וגם זו אמירה חשובה.

זאב סגל: היות שהיזמה יצאה מהטלוויזיה החינוכית, אני חושב, אדוני היו"ר, שזו דוגמה שאולי יש עוד מקום לטלוויזיה חינוכית.

זאב סגל: חלפו ארבעה חודשים מיום שהוחלט על האמנה עד שהיא ישנה.

זבולון אורלב: גם אני הופתעתי מהמהירות.

זאב סגל: זו הנמרצות של ד"ר דפנה למיש, עם הנכונות של ד"ר לימור ושלי להתגייס לעסק, גם איתי הימלבוים.

זאב סגל: היה פה רעיון עמוק ומיוחד שלא מופיע באמנה עצמה.

זאב סגל: אנחנו חיים בעולם בו הכל שפיט, והכל חוקים וכללים.

זאב סגל: יש חוק הרשות השניה שהוא מאוד מפותח, יש כללי אתיקה של הרשות השניה.

זאב סגל: אנחנו באנו אסתטית, לא עם כללים או חוקים שהרשויות קובעות, אלא להציע לגופים עצמם, אחרי שבדקנו את החומר, נושאים עליהם הם מוכנים להסכים.

זאב סגל: בגלל שהיינו מגשרים, לקחנו חומרים ונתנו, אבל בגלל שזה בהסכמה ולא בכפיה, לכן יש אולי יותר ציפייה שדברים אלה יתקיימו הלכה למעשה.

זאב סגל: אני יודע שגם לפני האמנה חלק מהשידורים עמדו בקריטריונים שלה.

זאב סגל: אני מציע שלאחר שנה נמצא פורמט לבחון ולהתכנס, עם יו"ר הוועדה בכל תפקיד בו יכהן, כדי לבחון מה היה ומה השתפר.

אבינועם דמארי: אני מצטרף לתודות ליו"ר ועדת החינוך והתרבות.

אבינועם דמארי: היתה לנו הפתעה לראות עד כמה נציגי כל הגופים המשדרים רצו להגיע לקוד אתי.

אבינועם דמארי: אני מודה לחברי הוועדה שידעו לגשר בין רצונות ויכולות, בלי לאבד את צביונו של כל ערוץ וערוץ.

אבינועם דמארי: האמנה הזאת לא תישאר מונחת.

אבינועם דמארי: אני העליתי הצעה, שאומצה על ידי גופי השידור, שנקיים שני ימי עיון כל שנה, בהם נלמד ונדגיש לכל היוצרים איך צריך ליצור.

אבינועם דמארי: הקמתי כבר צוות בתוך הטלוויזיה החינוכית, ואני מתאר לעצמי שבעוד ארבעה או חמישה חודשים נקיים את ימי העיון האלה, כאשר הכותרת שלנו היא עשרת הדיברות של האמנה.

אבינועם דמארי: ליוצרים של תעשיית תוכניות הילדים בישראל, האמנה תהיה צמודה עם חתימת חוזה ההעסקה שלהם, ואז לא יצטרכו לאכוף חוקים, ותהיינה תוכניות יותר טובות.

יחיאל לימור: אני ורצה להצטרף לתודות, לד"ר למיש שאילצה אותנו לעמוד בלחץ הזמנים שלה, והתודה הגדולה ביותר לנציגי הערוצים הפרטיים והציבוריים שהולכים לחתום על האמנה הזאת.

יחיאל לימור: כשהנושא התחיל, הייתי ספקן לגבי הנכונות שלהם להצטרף, מי שעוקב אחרי הנעשה בארץ יודע שהגופים המשדרים, במיוחד היום, נמצאים בסד ובכבלים.

יחיאל לימור: מערכת הרגולציה במדינת ישראל היא קשה, ובחלק גדול מהמקרים אינה יעילה.

זבולון אורלב: פרט, נמק, הסבר בקצרה.

יחיאל לימור: אני חושב שהגופים הרגולטורים בארץ מתערבים יותר מידי בנושאים של תכנים, ואם הם כבר מתערבים, שלפחות יפקחו.

יחיאל לימור: נציג אחד הגופים המשדרים אמר י, שהם הולכים כל הזמן עם עו"ד צמוד, כדי שיקרא תסריטים ויגיד אם אנחנו עובדים בסדר.

יחיאל לימור: זה מצב אבסורדי.

יחיאל לימור: אני חששתי שיטילו על הגורמים המשדרים כבלים נוספים, אבל לשמחתי הם לא ראו את זה כך, אלא כניסיון להעלות על הכתב את הרוח שמנחה את העשייה החינוכית.

יחיאל לימור: יכול להיות, וזה ישמח אותי, שההירתמות שלהן לעניין נועדה למנוע הגבלות ורגולציה חיצונית.

יחיאל לימור: אני לא צריך לספר כמה הצעות חוק שמטרתן להגביל את חופש הביטוי נמצאות היום בתהליכים.

יחיאל לימור: אני חושב שהכנסת הזאת, יותר מקודמותיה, פוגעת בחופש הביטוי ובדמוקרטיה הישראלית בכל מה שקשור לאמצעי התקשורת.

יחיאל לימור: אני שמח שגורמי השידור מנסים להוכיח למחוקקים שהם מספיק עצמאיים ואחראיים כדי לפקח על עצמם מבלי שיהיו זקוקים לפיקוח חיצוני.

יחיאל לימור: אם הייתי משוכנע שחלק ממטרות הרגולציה וההגבלות נעשות בתום לב ולטובת העניין, ניחא.

יחיאל לימור: מכיוון שאני חושד בחלק מהמניעים של כוונות החוקים, אני אומר שפיקוח עצמי עדיף, גם אם הוא לא תמיד נעים.

יחיאל לימור: יש לי תקווה שהאמנה הזאת תוליד לא רק ימי עיון – שהם חשובים – אלא שאולי בעתיד תקום מעין מועצה ציבורית וולונטרית לשידורים לילדים ולנוער, שתאכוף כללי אתיקה על גופי שידור שיחרגו מהאמנה הזאת.

יחיאל לימור: נדמה לי, שכל הגבלה עצמית עדיפה על פני הגבלה חיצונית.

מיקי גורביץ': מנהל הטלוויזיה החינוכית בקש ממני להציג את הפרוייקט הזה בכנס של איגוד הטלוויזיות החינוכיות העולמי, שהתכנס באפריל בצרפת.

מיקי גורביץ': הצגתי את עיקרי האמנה, שאז עוד לא היתה מושלמת, אני רוצה לבשר שהאיגוד, שמקיף 27 גופים משדרים מכל העולם בכל היבשות, החליט לאמץ את המודל, ובקשו שכשהאמנה תהיה מוכנה רשמית, היא תופץ בכל העולם כמודל ישראלי לשיתוף פעולה בין גופים משדרים.

מיקי גורביץ': אם זה אכן יקרה, זו טפיחת שכם לכל הגופים הישראלים המשדרים.

רונית סלוניקין: אנחנו מברכים על היזמה והתכנים.

רונית סלוניקין: אני מקווה שהפיקוח העצמי יגבר על החיצוני, אבל אני קצת יותר סקפטית.

רונית סלוניקין: אני חושבת שצריך למצוא דרך לאכוף את זה, אולי ועדת אתיקה שתבדוק את זה הלכה למעשה.

רונית סלוניקין: לא מדובר רק על הגופים עצמם אלא גם על היוצרים בשטח.

רונית סלוניקין: האנשים שחתומים על האמנה צריכים לעמוד בבדיקה מתמדת.

אבינועם דמארי: אנחנו לא רוצים להתחיל עם זה עכשיו, אולי עוד שנתיים.

זבולון אורלב: יש לרשות השניה כללי אתיקה.

זבולון אורלב: יש כוונה לקחת כזאת אמנה ולהטמיע אותה?

רונית סלוניקין: היועץ המשפטי שלי תדרך אותי להגיד שהכל כפוף להחלטת המועצה, אבל אנחנו מכירים ברוח הדברים.

זאב סגל: אנחנו, מנסחי האמנה, וגם משיחות שהיו לנו עם הגופים, הדבר האחרון בו אנו רוצים הוא הטמעה של זה בכללי האתיקה.

זאב סגל: יש כללי אתיקה שיועצים משפטיים יאכפו, אנחנו רוצים שהדברים האלה יהיו תלויים בכל התחנות.

זאב סגל: מי שעשה עד היום יעשה טיפה יותר, בלי יועצים.

זאב סגל: לפעמים יותר חשובה מפיקה ממנכ"ל הרשות.

זאב סגל: לכן, לא צריך יועץ משפטי והטמעה בכללים, אנחנו באנו לא על הדין אלא על נשמת הדין.

זאב סגל: הלכנו למעלה.

חני קומנשטר: אני מצטרפת למברכים.

חני קומנשטר: המועצה דנה באמנה בשבוע שעבר, וחברי המועצה אישרו אותה.

חני קומנשטר: זו הזדמנות לומר שכבר תקופה ארוכה אנחנו יוזמים פעילויות בנושא של ילדים ובני נוער וטלוויזיה.

חני קומנשטר: אנחנו לא הופתענו לגלות את שיתוף הפעולה של הערוצים המשדרים ושל ערוצי הילדים.

חני קומנשטר: כל פעם שאנחנו יוזמים משהו שקשור לנושא, הם הראשונים להירתם.

חני קומנשטר: זה כולל כנס שעשינו לפני חודש בנושא ילדים, טלוויזיה והמצב כיום בארץ, שהיה ביזמתה של המועצה הלאומית לשלום הילד, והיתה שם נציגות מלאה.

חני קומנשטר: נשמח להצטרף גם ליזמות הבאות.

צלילה רוז: אני, כנציגת רשות השידור, רואה את עצמי שותפה לתהליך.

צלילה רוז: אני מצטרפת למברכים ומי יתן ומה שכתוב שם ייושם.

צלילה רוז: אני, שמנהלת תוכניות ילדים ונוער כבר 20 שנה, רוצה רק לעשות את הדבר הנכון ביותר לילדים.

צלילה רוז: רוב אלה שעוסקים במלאכה רוצים לעשות את הכי טוב שאפשר לילדים.

צלילה רוז: הבעיה היא להגיע למנהלי המדיה, מנהלי רשתות השידור וערוצי הכבלים ולהגיד להם שהדבר שהכי יקר לנו, ועליו צריך לעמוד, זה הפקות מקור איכותיות, ברמת עשייה גבוהה.

צלילה רוז: לקנות זו לא בעיה.

צלילה רוז: אם נחייב את מנהלי המדיה להפיק תוכניות מקור איכותיות נשיג מטרה חשובה.

זבולון אורלב: יש סיכוי לשכנע את מנהלי המדיה?

צלילה רוז: לדעתי כן.

צלילה רוז: אם פונים אליהם אישית, אני מקווה שתהיה אוזן קשבת.

אביגדור דמארי: אם זה יהיה מנוף לקריאה לכל גופי התקשורת להוסיף תקציבים לתוכניות ילדים והפקות מקור, זה הרווח הראשוני של האמנה הזו.

תמי לנצמן: אנחנו מברכים על האמנה, ואני מצטרפת לקריאתה של גברת רוז לגבי הפקות המקור, דווקא בתור ערוץ בינלאומי שמותאם לקהל הישראלי.

תמי לנצמן: יש צוות ישראלי שיושב בתל-אביב ומפיק את הערוץ הזה, ולכן אנחנו מבינים את משמעות הפקות המקור לילד הישראלי.

תמי לנצמן: היה יום עיון מעניין על ילדים במצב חירום, ואני חושבת שכל הערוצים הראו את הדברים העניינים שהם עושים דווקא בשעה כל כך קשה, שהילדים חווים היום.

תמי לנצמן: אנחנו, כהורים, לא נותנים להם לצאת החוצה ולקניונים, ואנחנו חרדים.

תמי לנצמן: נושא הפקות המקור והמעורבות שלנו, כמדיה טלוויזיונית, במה שקורה בסביבה שלנו היא מאוד חשובה, דווקא בימים קשים אלה.

קרני פלזנטל-זיו: היינו חלק מהתהליך ושמחנו להשתתף בו.

קרני פלזנטל-זיו: כערוץ שמוביל בשידור לילדים ב- 12 השנים האחרונות, אנחנו בוודאי רואים את עצמנו כמובילים גם בתחום הזה.

קרני פלזנטל-זיו: להרגשתי, רוב הדברים שנוסחו פה מובילים את האנשים שעושים את הערוץ.

קרני פלזנטל-זיו: אני שמחה שהדברים היום מנוסחים באופן כל כך מכובד וחגיגי על דף שאפשר להסתכל עליו יומיום ולעשות את חשבון הנפש, כאנשים שאחראים.

קרני פלזנטל-זיו: ערוץ הילדים, בשל הכמות המרובה של השידורים החיים, בעיקר בשנתיים האחרונות, היה יותר עם האצבע על הדופק ושמחנו להיענות ליזמה של המועצה, למרות שזה כבר היה במהלכים שאנחנו עושים בעצמנו.

קרני פלזנטל-זיו: כתוצאה מיזמת המועצה, אנחנו מקיימים בשבוע הבא יום עיון בו שותפים האנשים שעושים אצלנו את העבודה, והמנחים של ערוץ הילדים.

קרני פלזנטל-זיו: זה רק פתח של המשך קשר עם מט"ל וגם, אני מקווה, עם ד"ר למיש.

קרני פלזנטל-זיו: אנחנו מצטרפים לקריאה בעד הפקות המקור.

קרני פלזנטל-זיו: אחד הדברים שהיה לנו אכפת זה תוכניות איכותיות לילדים.

קרני פלזנטל-זיו: בשביל לעשות כאלה תוכניות צריך כסף.

קרני פלזנטל-זיו: הילדים הם אלה שיהיו צופי העתיד, וחשוב מזה, אזרחי העתיד.

קרני פלזנטל-זיו: אם נחנך אותם מההתחלה לצרוך דברים טובים, אז גם כמבוגרים ידרשו איכות.

יהודה גלעד: זו תחושה טובה לראות את הרוח הזו, של נשמת הדין, שמשפיעה יותר.

יהודה גלעד: אני רוצה לשאול אם יש רעיונות מעשיים איך ניתן לקחת את הרעיונות האלה ולהוריד למציאות.

יהודה גלעד: לדוגמה, לפני כ- 10 שנים כשהייתי בשליחות באנגליה, ראיתי שבתוכניות הילדים תמיד היה ילד חריג.

יהודה גלעד: זה מחנך את הילדים, מגיל צעיר, לראות את החריג והשונה כחלק מהחברה.

אלונה אבט: ערוץ הופ משדר לילדים עד גיל 7.

אלונה אבט: אנחנו מעריכים שבבתי האב שיש בהם ילדים בקבוצת הגיל הזאת, כרבע מזמן השידור בו הטלוויזיה דלוקה במשך היום, מוקדש להופ.

אלונה אבט: לכן, אנחנו מעריכים שאנחנו גורם משמעותי בעיצוב תפיסת העולם של הילד.

אלונה אבט: זו זכות גדולה, וזה הולך עם חובות.

אלונה אבט: אני מודה לוועדה.

אלונה אבט: אני מרגישה שהאמנה מכינה אותנו לבדיקה עצמית של סדרי עבודה.

אלונה אבט: עבורנו, זה ליטוש של דברים שהיו בבסיס הכוונות שלנו כשהקמנו את הערוץ.

אלונה אבט: חלק מהעקרונות המוצגים כאן יסייעו לנו, בתור משדרים, כשאנחנו באים לבחון מוצר מוגמר.

אלונה אבט: בהפקת מקור נדרש מאתנו לממש חלק אחר של הדברים שכתובים כאן.

אלונה אבט: אנחנו לוקחים את היזמה והאחריות, כי אין כאלה מוצרים על המדף, שמציגים את העולם הישראלי, לנסות להתמודד עם סטריאוטיפים.

אלונה אבט: היזמה והאחריות היא עלינו.

אלונה אבט: כדי שנוכל לממש את האחריות הזו, חייב לבוא התקציב.

אלונה אבט: יש כאן נציגי שלושה ערוצי ילדים עצמאיים: פוקס, ערוץ הילדים והופ.

אלונה אבט: לכל שלושת הערוצים האלה יחד יש תקציב שהוא בערך חצי מהתקציב של ערוץ הספורט.

אלונה אבט: בסופו של דבר, המדינה נמדדת בסדרי העדיפויות שלה.

אלונה אבט: אני מניחה שאתם, בוועדה, צריכים להתמודד עם הקושי שהילדים הם בתחתית סולם העדיפויות.

אלונה אבט: אני מבקשת מכם לחזק אותנו בכך שתנהיגו את סדרי העדיפויות הנכונים.

אלונה אבט: ילדים לא צריכים להיות בתחתית, גם לא בהקצאה של איכות השידורים.

לילך רחמני: אני עורכת ומפיקה של התוכנית "החדר של חני" בטלוויזיה החינוכית.

לילך רחמני: אנחנו עושים חצי שעה של הפקה מקורית ביום עם ילדים.

לילך רחמני: 99% מהאורחים שלנו הם ילדים.

לילך רחמני: אנחנו עושים ביומיום את הדברים עליהם מדברים כאן.

לילך רחמני: אנחנו מארחים באופן קבוע ילדים על כל מיני לקויים ובעיות.

לילך רחמני: בסופו של דבר הילדים צופים בנו ואוהבים את התוכנית.

אבינועם דמארי: הערה קטנה: ד"ר למיש, פרופ' סגל וד"ר לימור – כולם עבדו בהתנדבות.

זבולון אורלב: אנחנו מודים למתנדבים.

זבולון אורלב: לדעתי, צריך להיות גוף ציבורי שיהיה העין הבוחנת, ואני מבקש ממך ד"ר קדמן, לקחת עליך את התפקיד הזה.

זבולון אורלב: אתם הרי גוף ציבורי.

יצחק קדמן: אני רוצה לברך.

יצחק קדמן: מה שנעשה פה ראוי לכל שבח, לא רק מבחינת התוכן, אלא גם מבחינת היעילות.

יצחק קדמן: אני חושב שאף אחד לא ציפה שיצא דבר כזה תוך זמן כל כך קצר.

יצחק קדמן: אני חושב שזה צריך להיות דוגמה גם לגורמים אחרים.

יצחק קדמן: גם הגופים המשדרים למבוגרים צריכים לעשות משהו בנושא, משום שחלק גדול מילדינו צופים בתוכניות למבוגרים.

יצחק קדמן: אני חושב שחשוב מאוד לקחת את האמנה ולהפיץ אותה בין הלקוחות, הילדים.

יצחק קדמן: אני חושב שיש פה למשרד החינוך תפקיד, ולגופים המשדרים.

יצחק קדמן: זה לא רק עניין שהמסמך יופץ בין הגופים המשדרים עצמם.

יצחק קדמן: אני חושב שהבקרים הראשיים של האמנה הם הילדים והילדות, והם צריכים לדעת מה התחייבתם לתת להם.

יצחק קדמן: אני מסכים שחשוב מאוד שתיערך חשיבה לגבי מנגנוני אכיפה ויישום, משום שהצהרות הן דבר חשוב, ולא תמיד קל להגיע להסכמה, אבל המבחן האמיתי הוא עמידה בביצוע.

יצחק קדמן: כמובן, שאנחנו תמיד מוכנים לקחת על עצמנו תפקידים מהסוג הזה, אבל יכול להיות שראוי שיהיה נציג קבילות משותף של כל הגופים שמשדרים לילדים, שיוכל לקבל תלונות, לבדוק אותן ובמידת הצורך, להתערב.

יצחק קדמן: הערה אחרונה, גרפית.

יצחק קדמן: מי שמסתכל על החלק השני, וקורא רק כותרות, רואה: "ניצול ילדים ובני נוער, הצגה סטריאוטיפית של קבוצות אוכלוסייה" וכדומה.

יצחק קדמן: אני מציע תיקון קטן, הוספת המילה "מניעת".

ג'ודי בן עזרא: אני חושבת שאפשר בהחלט לערב את הילדים, וגם להשתמש בזה כבקרה.

ג'ודי בן עזרא: מצאנו במחקרים שכשרוצים רוצים לקבל מידע על מה שקורה בבית הספר, הילדים הם המקור המהימן ביותר.

ג'ודי בן עזרא: יכול להיות שהערוצים יכולים להזמין את הילדים להיות עין חיצונית.

ג'ודי בן עזרא: זה יכול להיות משהו שמדביק, אם ערוץ אחד יתחיל גם האחרים יצטרפו.

זבולון אורלב: מה בדבר הפצת האמנה בקרב תלמידים?

ג'ודי בן עזרא: זה חשוב.

ג'ודי בן עזרא: אני לא יודעת באיזו דרך נעשה זאת, אבל אני חושבת שזה חיוני שתלמידים ידעו.

ג'ודי בן עזרא: אני חושבת שזה צריך להיות מופץ בעיתונות.

זבולון אורלב: חוק זכויות התלמידים, על פי חוק, צריך להיות תלוי בכל בית ספר.

זבולון אורלב: גם פה, אולי כדאי לבקש מכל בית ספר לפרסם על לוח המודעות.

דפנה למיש: הצד השני של המטבע של אמנה כזאת זה מה שנעשה במערכת החינוך לחינוכם של צרכני תקשורת נאורים.

דפנה למיש: יש תוכנית להוראת תקשורת בבתי הספר, מגני הילדים ועד למכללות להכשרת מורים.

דפנה למיש: יש מאות בתי ספר שיש בהם לימודי תקשורת.

דפנה למיש: הנושא לא מקבל את המשאבים והתמיכה שהוא זקוק להם.

דפנה למיש: מצד אחד אנחנו מדברים על פני המסך, ומצד שני אנחנו צריכים לדבר על הילדים שנפגשים עם המסך, ועם איזה מיומנויות, דרישות ויכולות הם מגיעים אל המסך.

דפנה למיש: רק השילוב המשותף של שני הזרמים האלה יכול להביא לצרכנים נאורים מזה, ותכנים מועילים מזה.

זאב סגל: זו שיחה שאנחנו מאווררים בה בעיות, לכן אני רוצה לומר לאנשים שלא היו בדיוני הוועדה שהתלבטנו בשאלת הסנקציות.

זאב סגל: יכולנו לתת מיד רעיונות לסנקציות.

זאב סגל: בסופו של דבר, אמרנו שנצא לציבור, נחתום בלי סנקציות, בשלב ראשון, ולאחר מכן נראה איך נבטיח את הקיום.

זאב סגל: דבר שני שעלה בדעתי, אפשר לקרוא לזה ק"ב ונק"י.

זאב סגל: ק"ב – קבוצות ביקורת, נק"י – נציב קבילות ילדים.

זאב סגל: אם היינו בונים משהו כזה, בשלב ראשון להפיץ את האמנה בין קבוצות מיקוד, והיינו מבקשים מהילדים שיקראו את האמנה ויצפו בשידורים, ואז יגידו אם יש דמיון.

זאב סגל: לגבי נציג קבילות ילדים, יש, אולי, למצוא אדם שעסק בטלוויזיה ומבין את המדיום, ומבקשים ממנו דו"ח.

יחיאל לימור: אני שמח על ההערות שלך, ד"ר קדמן.

יחיאל לימור: הנושא הזה עלה בדיוני הוועדה, ואנחנו התחבטנו אם לדחוף את האמנה מלכתחילה בבתי הספר, בפעולה רחבה.

יחיאל לימור: התחושה היתה שעדיף ללכת צעד אחרי צעד.

יחיאל לימור: הפוסטר הזה שמנוסח קצר בכוונה, אמור להיות תלוי בכל משרד של כל גורם מפיק, קודם כל שאנשי ההפקה והשידור יפנימו את הנורמות.

יחיאל לימור: זה תהליך לא פשוט.

יחיאל לימור: כאשר הם יפנימו, אפשר יהיה ללכת לשלב הבא של להעמיד אותם בפני קבוצות ביקורת ונציב קבילות ילדים.

יחיאל לימור: אני פוחד מתגובה שלילית מיידית, כי בסופו של דבר, נדמה לי, שזו מעמסה כבדה שהגופים המשדרים לוקחים אותה ברצון.

יחיאל לימור: שאלת היסוד היא, בעצם, מי יהיה זה שידחוף את המהלך הלאה.

יחיאל לימור: למיטב הבנתי, באפריל 2003, הגוף שהוביל את המהלך כבר לא יהיה קיים.

זבולון אורלב: אל תיקח את זה בחשבון.

יחיאל לימור: אני רק קורא עיתונים.

זבולון אורלב: אני רוצה לסכם ולומר, בשם הוועדה, שאנחנו רוצים להודות לכל ערוצי הילדים שמשדרים לילדים על הסכמתם לאמנה.

זבולון אורלב: להודות לוועדה שניסחה והצליחה לגשר בין כל הגופים המשדרים, ולהודות לטלוויזיה החינוכית שלקחה על עצמה להיות האכסניה שתוביל את האמנה.

זבולון אורלב: זה ציון דרך במפת התקשורת הישראלית שגופי שידור מצליחים להגיע מרצון לאמנה שבסופו של דבר מגבילה, ומנווטת את השידורים בכל מה שנוגע לשידורי ילדים.

זבולון אורלב: אנחנו פונים לכל הגופים להפיץ את האמנה הזאת בין היוצרים, המפיקים, הבמאים, כל המערכת שקשורה בביצוע התכניות, וכמובן גם בקרב ההנהלות והמועצות שקשורות בניהול הערוצים.

זבולון אורלב: אנחנו רואים באמנה הזדמנות נאותה לקרוא לגופי השידור להגביר את הפקות המקור האיכותיות לילדים.

זבולון אורלב: אנחנו פונים למשרד החינוך להפיץ את האמנה הזאת בקרב ילדים, במסגרת החינוך לצריכת תקשורת, ולבדוק איך אפשר שילדים יהיו בקרי השידורים, ובקרי האמנה הזאת.

זבולון אורלב: אני חושב שזה נכון לקבל את העצה ללכת צעד אחרי צעד, לראות את השנה הקרובה כשנת ניסיון מתוך מטרה שתוך שנה נבחן את עצמנו.

זבולון אורלב: אני מציע שהמועצה לשלום הילד תקבל על עצמה, באופן וולונטרי, בתיאום עם הגופים, לנסות לסכם את השנה הזאת מנקודת מבט ציבורית ולראות אם האמנה יושמה ואיפה נקודות התורפה.

זבולון אורלב: הטלוויזיה החינוכית גם לוקחת על עצמה להוביל את היישום בימי עיון ובדרכים אחרות.

זבולון אורלב: אני מציע לסיים את הישיבה הזאת בחתימה פורמלית של כל נציגי הגופים המשדרים.

זבולון אורלב: הטלוויזיה החינוכית, רשות השידור,המועצה לשידורי כבלים, הרשות השניה לטלוויזיה ולרדיו, ערוץ הופ, פוקס קידס, ערוץ הילדים.

זבולון אורלב: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.