ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 368, 2001-12-10 12:30

זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת של ועדת החינוך והתרבות העומד בסימן הספרות העברית שיזם שר המדע התרבות והספורט מתן וילנאי שהוזמן לכאן יחד עם משרדו ויחד עם מנכ"לו אריה שומר.

זבולון אורלב: קבלתי את התנצלותו של מיכה יינון שלא יכל להשתתף כי אביו אושפז ונמצא לצערנו במצב לא יציב, נתפלל לשלומו ולהחלמתו.

זבולון אורלב: אנחנו מציינים השבוע את יום הזיכרון למחיה השפה העברית אליעזר בן יהודה, ואין ספק שהסימן הראשון לתחיית העם היהודי בהיסטוריה החדשה במדינת ישראל זו תחיית השפה העברית.

זבולון אורלב: אנחנו שנולדנו לתוך השפה העברית, בעיקר ילידי הארץ, קשה לנו לפעמים להבין ולהעריך כשקוראים בספרים, את כל המאבקים ששפה מחדשת את עצמה והופכת להיות שגורה כאחת ההסכמות הלאומיות הרחבות ביותר.

זבולון אורלב: גם אם אנחנו מקוטבים שסועים וקרועים במיליון ואחד עניינים, מדיניים, חילוניים דתיים עשירים ועניים, ותיקים ועולים, אין ספק שהשפה העברית הפכה להיות הבסיס התרבותי הרחב ביותר.

זבולון אורלב: בתרבות אין דברים אוטומטיים, אנחנו סבורים שנכס תרבותי והסכמה תרבותית רחבה הופכת להיות נכס צאן ברזל כשהיא הופכת להיות מובנת מאליה.

זבולון אורלב: ברור שתמיד יש איומים וסכנות דווקא בדור של גלובליזציה ודור של אינטרנט ודור של חברה רב תרבותית, ויש לפעמים עניינים גם בתור היותנו מדינה קולטת עליה.

זבולון אורלב: אין זה סוד שהעליה העצומה מרוסיה יצרה כל מיני ניסיונות לפתח תרבות בשפה הרוסית עד כדי לפעמים דחיקת השפה העברית, כולל בתי ספר בשפה הרוסית.

זבולון אורלב: אבל לשבחה של העליה מרוסיה, אפשר לומר שבסך הכל הכולל שגם היא קבלה את השפה העברית כנכס צאן ברזל בסיסי שאנו מקיימים כאן כעם יהודי במדינת ישראל.

זבולון אורלב: אני חייב לציין שבחצי שעה הראשונה קיימנו ישיבה שדנה בהוראת הקריאה במוסדות החינוך.

זבולון אורלב: כידוע, בעשור האחרון התגלה ויכוח נוקב בין שיטת ההוראה המסורתית, השיטה הפונטית הצלילית לבין השיטה שנקראת "השיטה כמכלול", שטוענת שלא מלמדים את הילד לדבר כי הוא רוכש זאת מכוחו הטבעי, כך אין צורך ללמד את הילד לקרוא כי גם את זה הוא ירכוש מהסביבה הטבעית שלו, ואני אומר הכל כמובן באופן כוללני ביותר.

זבולון אורלב: נוכחנו כישלונות הקשים ביותר במוסדות החינוך בתחום ההוראה, עד כדי כך שכשליש מתלמידי חטיבות הביניים נכשלו במבחני הבנת הנקרא, אז מה לנו לדבר על השפה העברית, כולנו שומעים לפעמים את השפה העילגת לפעמים של תלמידנו.

זבולון אורלב: בעקבות הכישלונות הקמנו ועדה ציבורית מומחית בראשותה של פרופסור רינה שפירא שפסקה את מסקנותיה לפני כחצי שנה והיום באמת התבשרנו סוף סוף שמשרד החינוך הקים את כל המערכות וקיים את כל המערכות לשביעות רצונם של אותם חברי ועדה כדי ליישם את ההמלצות כרוחן בלשונן ובמלואן.

זבולון אורלב: אדוני השר, בהחלט, אם רצית שבוע תרבות בסימן השפה העברית, אתה יכול היום גם לברך על אותו הישג שמומחי קריאה ראו זאת היום כיום היסטורי במערכת החינוך.

זבולון אורלב: אנחנו בהחלט חשבנו שראוי להיענות לפנייתך, שציון השבוע הזה יכיל גם את המימד הפרלמנטרי של ועדת החינוך והתרבות ואנחנו ברצון רב, אהבה ופתיחות רבה החלטנו על הדיון הזה על מעמדה, מקומה ומה ניתן עוד לעשות כדי שהשפה העברית לא רק תחיה אלא גם תחיה לתפארת ותמשיך להיות המוסד התרבותי שלנו לכל דבר אפשרי.

זבולון אורלב: יושב אתנו גם יו"ר אגודת הסופרים מר ארז ביטון ומנכ"ל האקדמיה ללשון ד"ר נתן אפרתי ועוד אורחים נכבדים, בינהם יו"ר המדור לספרות במועצה הציבורית לתרבות ואמנות מר מירון איזיקסון ועוד חברים נכבדים וחשובים נוספים.

זבולון אורלב: אדוני השר בבקשה.

מתן וילנאי: קודם כל אני מודה לחבר הכנסת אורלב שאפשר את המפגש הזה.

מתן וילנאי: אני מצטער שהוא עדיין בחדר הצנוע הזה, הוא צריך להיות במליאה ואני אדאג שבשנה הבאה זה יהיה במליאה.

מתן וילנאי: בתקווה שעדיין נהיה בממשלה.

זבולון אורלב: אתה יכול לעשות את זה גם כחבר באופוזיציה.

מתן וילנאי: אבל אז זה יהיה יותר בעייתי.

מתן וילנאי: אני חייב להגיד כמה מילים והייתי רוצה לשמוע מהאנשים שיושבים פה.

מתן וילנאי: ארז בוקר טוב.

ארז ביטון: בוקר טוב.

מתן וילנאי: איך זה היה אתמול ביבנה, זה הצליח?

ארז ביטון: זה היה מקסים.

מתן וילנאי: איך היה עם התלמידים?

ארז ביטון: היה נפלא.

ארז ביטון: אם אתה מדבר עם התלמידים בגובה העיניים מלב אל לב, אתה יכול להעביר אליהם כל מיניי דברים.

ארז ביטון: החיבור אתם היה חיבור שלפעמים אפילו קשה להסביר אותו.

ארז ביטון: הם צמאים הם רגישים הם אינטליגנטיים והם זקוקים כל הזמן למגע, לחיבוק באמצעות מילים, במגע.

ארז ביטון: הם מדברים עברית, שרים עברית ולפעמים גם מלמדים אותי משהו.

ארז ביטון: אמרו לי לפנות לשיר נער שוליים של להקת נער שוליים שנקרא "קפה רמה" ורצו לרמוז לי שם על היחסים בין מרכז לפריפריה.

ארז ביטון: אני אשמע את השיר ונראה.

מתן וילנאי: אני רוצה להוסיף עוד כמה מילים.

מתן וילנאי: נתחיל ברובד הגבוה ביותר.

מתן וילנאי: התרבות הישראלית היא חלק מרכזי בביטחונה של החברה הישראלית.

מתן וילנאי: לצערי החברה הישראלית הפכה להיות חברה לוחמנית מטריאליסטית שערכי הרוח קצת נזנחו בה.

מתן וילנאי: חושבים שהעוצמה שלנו תבוא מדברים אחרים, היא לא תבוא מדברים אחרים, היא תבוא רק מהעוצמה הרוחנית שלנו, מהעוצמה התרבותית שלנו ולא משום דבר אחר.

מתן וילנאי: מה שעומד על הפרק בחודשים האחרונים, למעלה משנה, זה לא עוצמתו של צה"ל ולא עוצמתו של השב"כ, אלא עוצמתה של החברה כחברה.

מתן וילנאי: חברה שאין בה תרבות היא חברה חלשה יותר, ולא משנה כמה טנקים יש לה ולא משנה כמה מטוסים יש לה.

מתן וילנאי: בסוף אלה בני אדם, ואם בני האדם יהיו חלשים, אנחנו נהיה חלשים.

מתן וילנאי: לכן אנחנו עוסקים בדיון שראוי להיות מקומו בוועדת חוץ וביטחון ולא בוועדת החינוך.

מתן וילנאי: זה הנושא שבו אנו עוסקים.

זבולון אורלב: אני מוכן להיות יושב ראש ועדת חוץ וביטחון.

מתן וילנאי: אומר לכם את זה אדם שרק 36 משנותיו בילה בביטחון והשתתף בכל מלחמות ישראל ופיקד על פעולות שגם נכדיכם לא ישמעו עליהם, בקצוות הארץ.

מתן וילנאי: תאמינו לי שאני יודע על מה אני מדבר.

מתן וילנאי: לכן, כפי שחבר הכנסת אורלב ציין, קבענו שכל שנה יהיה שבוע תרבות, וכל פעם בנושא אחר.

מתן וילנאי: התחלנו השנה בנושא הספרות, והקביעה היא שבכל מקרה זה יהיה תמיד על יום האזכור של אליעזר בן יהודה, מחיה השפה העברית, שהוא גיבור התרבות האמיתית את מלחמת השפות, מי שמכיר כאם מכיר, ומי שלא מכיר ראוי שיכיר, שהייתה בתחילת המאה הקודמת.

מתן וילנאי: בטכניון התחילו ללמד בגרמנית, באה קבוצה של פרופסורים ייקים, שבכלל לא האמינו שבעברית אפשר ללמד דברים מדעיים, זה לשון קודש, זה לא לדברים מדעיים והתחילו ללמד בטכניקום, כפי שנקרא בשפתם, בגרמנית, רחמנא ליצלן, עם כל המשמעויות של זה.

מתן וילנאי: היום זה מובן מאילו הודות לאיש, לוחם, כמו אליעזר בן יהודה, שכדור לא שרק מעל ראשו אבל הוא היה לוחם אמיתי.

מתן וילנאי: השנה זה מתחבר כי זה בן יהודה וזו השפה וזו הספרות אבל זה יהיה בשנה הבאה גם מחול או תיאטרון זה ממש לא משנה.

מתן וילנאי: הדבר המרכזי, ואת זה ביקשתי לעשות ולצערי בקטע אחד נכשלנו, לא סתם שאלתי את ארז את מה ששאלתי קודם, כי הדיונים פה הם חשובים, והדיונים במקומות אחרים הם חשובים, וכשאני אהיה מחר עם נשיא בחדרו של אליעזר בן יהודה באקדמיה ללשון העברית זה מאד חשוב.

מתן וילנאי: אבל צריך, כפי שארז אמר, להגיע לילדים בכל פינה ובכל מקום.

מתן וילנאי: לצערי השנה, עם משרד החינוך נכשלנו, אני לא הצלחתי אפילו להבין למה.

מתן וילנאי: זה הגיע לידיעתי מאוחר מידי, לא היה לי אפילו מספיק זמן לדבר עם השרה,שלא היה לי ספק מה היא הייתה מנחה בעניין הזה.

מתן וילנאי: אבדנו את זה, אבל איבדנו את זה פעם אחת.

מתן וילנאי: לא סתם שאלתי את ארז כי ציפיתי שיגיד לי שהם לא נתנו לי אישור להגיע ליבנה, אז אני שמח שלא זאת התשובה ואני מניח שגם החברים האחרים שנמצאים בכל פינה וכל מקום, ויש פה פירוט מדן ועד אילת, יסכימו שהדבר המרכזי הוא להגיע לכל ילד וילדה.

מתן וילנאי: הבוקר הייתי בגימנסיה העברית ברחביה והקראתי להם שיר של יהודה עמיחי, שהוא אחד המשוררים האהובים עלי.

מתן וילנאי: הקראתי לילדים בכיתה יב', שעוסקים ביום זכויות האדם היום, במקרה אצלם זה נושא בית הספר, שיר של יהודה עמיחי שמתחבר לדברים האלה.

מתן וילנאי: הייתי מופתע כמה הם ישבו מרותקים לעניין.

מתן וילנאי: בסך הכל ספרות בסך הכל תרבות, זה מה שמעניין ילדים בגיל 17?

מתן וילנאי: יש להם דברים אחרים בראש.

מתן וילנאי: זה רק מוכיח שאם אנחנו יודעים לעשות את זה נכון, ויודעים לגעת בכל נקודה הדבר הזה יצלח בידנו.

מתן וילנאי: אני קורא בהזדמנות הזו, וגם כאן, חבר הכנסת אורלב הוא בן ברית בעיני לכל אורך הדרך, לעזור לנו להעמיד את התרבות הישראלית במקום הראוי לה.

מתן וילנאי: זה לא קורה הרבה לצערי.

מתן וילנאי: אנחנו נאבקים על זה, והשנה תהיה שנה , שאני מקווה שתהיה טובה מקודמתה, אבל אני לא בטוח בזה כי חרב הקיצוצים חלה על כולם, וכנראה תיפול בסופו של דבר גם על תקציבים שלנו.

מתן וילנאי: נושא הלשון העברית, בסופו של דבר ניצח.

מתן וילנאי: למרות שיש לנו הרבה תופעות, לעיתים רבות מידי, של מילות לעז, אם זה בשלטים, אם זה בשמות של חברות.

מתן וילנאי: בדבר הזה, כל אחד מאתנו צריך להילחם, לא רק האקדמיה, ולגרום לכך שהדברים האלה, לא יעברו מהעולם, כי הם לא יעברו מהעולם, אבל יהיו בגודל המתאים ויצומצמו ככל שניתן.

מתן וילנאי: אפשר בפעולה נכונה לעשות את זה, ואני חושב שזו מצווה המוטלת על כולנו.

מתן וילנאי: על מנת להשאיר את זה בגודל המתאים, שמקובל במקומותינו בעולם רב תרבותי ובעולם גלובלי, כמו העולם שבו אנחנו נמצאים.

מתן וילנאי: אלה בקצרה הדברים שרציתי להגיד ולהודות לכל מי שלקח חלק בעניין, ממשרדי זו דיתי רונן, יש את אמנות לעם, ויש פה חוברת הפורשת את מה שאמנות לעם עושה מנווה מונוסון וניר בנים ונצרת עלית ועד לבני שימעון אשכול אור יהודה וחוף עזה, מתנ"ס נווה דקלים, מטה בנימין, ומטה אשר.

מתן וילנאי: יש פה את הדפדפת הזו עם כל הפעילויות שלה וכמובן שגם על זה אני מברך גם כן, ותודה לכם על נוכחותכם כאן.

זבולון אורלב: תודה רבה לשר, אני מציע שנתחיל, ד"ר נתן אפרתי מהאקדמיה ללשון.

נתן אפרתי: קודם כל אני מבקש לברך את היוזמה של השר מנכ"ל ומשרד התרבות כי בעצם אנחנו תמיד בתמונה, כמו שאמר השר וילנאי.

נתן אפרתי: קודם כל, אם כורכים את זה סביב אליעזר בן יהודה, בוודאי, והרי בכל פעם כשמדברים על תרבות, ממילא נזקקים ללשון העברית, אז כך שאנחנו בוודאי מקומנו מובטח.

נתן אפרתי: הייתי מבקש להידרש לדברים אחדים, אני מסכים לכל הדברים שאמר השר, אם נתחיל מהסוף אז העברית ניצחה, ובכל זאת, הואיל ואנחנו עוסקים באליעזר בן יהודה, אז תרשו לי דקה אחת או שתיים כי שגם אתם תוכלו להנות ולהתרשם מדברים שאליעזר בן יהודה כתב בנושאים האלה.

נתן אפרתי: כל המוסיף גורע לדברי השר וילנאי, שהרי לכאורה זה צריך היה להיות ליידון בוועדת החוץ והביטחון כי אכן זה חוסננו הרוחני.

נתן אפרתי: כשבן יהודה ב- 1910 פגש את מנדלה מוכר ספרים, הוא כתב כך: "וזכורני באיזו תנועה של לגלוג יהודי חריף וקר דיבר אתי כשהייתי ברוסיה לפני 12 שנה ובאתי לבקרו בחדר משרתו ב"התלמוד תורה", אודות החלום הזה של תחיית הלשון.

נתן אפרתי: אבל כוח הדברים יותר חזק מכל פקפוקי המתחכמים , ואחרי זמן מה, שב גם בעל האבות והבנים בתולות הטבע..."שהרי הוא חידש חידושים עבריים מפליגים בתחום של תולדות הטבע אל הלשון העברית, "אך בשמו הספרותי שבו יצר דברים מקוריים בשם מנדלה מוכר ספרים, ומאז התחילה התקופה השניה".

נתן אפרתי: "ובתמוז תרע"ד", חשוב שתדעו, בן יהודה מנה את השנים בתקופה הראשונה מאז חורבן בית שני, ומאוחר יותר מאז הצהרת בלפור.

נתן אפרתי: זה היה האיש, זו הייתה דרכו וכך הייתה כתיבתו.

זבולון אורלב: הייתה לו ספירה מיוחדת?

נתן אפרתי: ספירה מיוחדת מהצהרת בלפור.

נתן אפרתי: כי הוא ראה בהצהרה את הפסגה, והוא צדק לחלוטין.

נתן אפרתי: כמובן שפסגת ההישג של בן יהודה היה כשהוא השיג שהלשון העברית תחשב ותיכלל כלשון רשמית עם הערבית והאנגלית בכתב המנדט.

מתן וילנאי: באיזה שנה נפטר בן יהודה?

נתן אפרתי: בשלהי 1922 תרפה"ג כסלו.

מתן וילנאי: כחמש שנים לספירתו החדשה?

נתן אפרתי: כן, שנה חמישית להצהרת בלפור.

אריה שומר: אתה יודע שבתו חיה היום?

אריה שומר: קח שח רחוק ותצלצל אליה, היא גרה בירושלים בת קרוב למאה, צריך להזמין אותה לכנסת ולשמוע איך היא מדברת עברית.

אריה שומר: קח שח רחוק ודבר אתה.

אריה שומר: אני מגיע אם כן לתמוז תרע"ד, זו הייתה שלהי שנה חדשה שהרי כמו שאמרתי, בן יהודה ספר את השנים מחורבן הבית, זאת אומרת מחודש אב.

אריה שומר: הוא כותב תחת כותרת העיתון "השנה העברית": "למן הרגע ההיסטורי הגדול ההוא בדברי ימי התחייה שלנו, כבר עברו יותר מחמש ושלושים שנה ובעוד שבועות מספר ימלאו שלוש ועשרים שנה ליום מותה של האם העבריה הראשונה.

אריה שומר: " סיפור אגדה משפחתי מופלא, שהרי אשתו נפטרה בדמי ימיה, והוא נשא את אחותה.

אריה שומר: חמדה הייתה אחותה של דבורה.

אריה שומר: הוא כותב כך: "אבל בשנה זו, העם הקטן העברי, שלשון הדיבור והמחשבה שלו היה הלשון העברית, זה העם מעט הכמות שנוצר בדורנו על אדמת אבות, הגיע לבגרות ונעשה בר מצווה.

אריה שומר: על אדמה עברית זו נוצר שוב עם עברי עם קטן.

אריה שומר: אלפי ילדים וילדות משחקים בחוצות ירושלים ובערי יהודה ובכפריה היהודים בעברית וכיוצא בזה.

אריה שומר: .."זה היה שיר ההלל וחשבתי שראוי שנתרשם משפתו ולשונו של בן יהודה שכמובן אין שני לה.

אריה שומר: הנושא השני שהשר הזכיר, וחשוב גם להידרש עליו, בשעתו, האנגלית של היום הייתה בפי בן יהודה הז'רגון דאז.

אריה שומר: הז'רגון דאז היה היידיש שהוא נאבק בה.

אריה שומר: עד כדי כך הדברים הגיעו לכך שבן יהודה פקפק אם כדאי להביא עולים חדשים לארץ בגלל הנושא של הלשון.

אריה שומר: בסופו של דבר ההחלטה הייתה שיבואו וילמדו כמובן, והם באו והצלחנו.

מתן וילנאי: הוא חשב שהשפה הזרה תשתלט על העברית?

אריה שומר: בוודאי, ואני לא רוצה לדבר על מקבילות חלילה, אתה דברת, וגם חבר הכנסת אורלב דיבר, ואני בטוח ומשוכנע שהעברית תנצח ותגבר יותר.

אריה שומר: אבל אני לא אקרא בפניכם, גם אז הייתה בעיה של שלטים.

אריה שומר: כשבאים לשכונת גילה ורואים בניין מרכזי גדול שנקרא "up town" אז זה מקומם.

אריה שומר: תדעו לכם שיש דבר כזה.

אריה שומר: לכאורה זה בטל בתשעים ובכל זאת זה לא מוצלח.

אריה שומר: החוק האקדמי על הלשון העברית, שהמדינה קבלה עוד בראשית קיומה מחייב את מוסדות המדינה בביצוע וקבלת החלטות האקדמיה מבלי שמפעילים כרגע את משטרת אמוני הלשון, דבר שאולי צריך היה אבל לא קיים כרגע.

אריה שומר: אבל בכל זאת הוא איננו במעמד של חוק יסוד.

אריה שומר: אינני מציע להעלות את זה כרגע.

אריה שומר: אני יודע שהעניין נדון בכנסת לפני 15 שנים, היו יוזמות חקיקה על חוק הלשון העברית, אלא שהייתה בעיה עדינה שהרי אתם יודעים שיש לזה זיקה למעמדה של הלשון הערבית, ולכן זה עניין מורכב, אבל לכאורה, אין חוק הלשון העברית שמחייב את השלטים גם לא בנושא המסחרי וגם לא בנושא התיירותי, כמו שהיינו רוצים.

אריה שומר: זו הייתה יוזמה שנפלה אז, אבל חוץ מהנושא של לעז, שאנחנו מתמודדים אתו יום יום שעה שעה במשך עשרות בשנים, ואני מבין שככל שאנחנו קשורים בטבורנו למתרחש בעולם, זה ימשיך להעסיק אותנו, אני חושב שבסך הכל בשם האקדמיה, ולא רק בשם האקדמיה, העברית ניצחה, היא קיימת, אבל צריך לעמוד על המשמר יום יום שעה שעה, ואולי אני אציע הצעה קטנה.

אריה שומר: אני חושב שהיה נחמד לו הכנסת הייתה מוכנה שיהיה לה יועץ לשון, דבר שיכול היה להיות לעזר לכל חברי הכנסת.

זבולון אורלב: אם האקדמיה נותנת את התקן, זה לא רע.

נתן אפרתי: קודם כל המממנים שלנו זה משרד התרבות והם יושבים לימינך ולשמאלך.

נתן אפרתי: תפנה אליהם, הצעתי את הצעה.

נתן אפרתי: אריה שומר: אתם יכולים לעשות את זה גם בחינם.

נתן אפרתי: אנחנו עושים את זה בחינם.

זבולון אורלב: ועדת החינוך משתמשת הרבה באקדמיה ואנחנו נענים בכל דבר ועניין.

זבולון אורלב: אפרופו ה"up town בגילה, אחת מעוזרות המחקר, שראתה שיש דיון בשפה העברית, הביאה לי כותרת מעיתון, מבלי לפגוע במישהו, על שר לשעבר שהעיד בוועדת אור ואומר כך: "מפכ"ל המשטרה לא מילא את הוראתי הפשוטה והברורה ליצור איניציאטיבה דיאלקטית בטריטוריה הטנדנציוזית".

רחמים מלול: די בזה כדי להקים עוד ועדת חקירה.

זבולון אורלב: אם הייתי צריך להקים בוועדת החינוך ועדת משנה לשפה העברית, הייתי שם את חבר הכנסת מלול יו"ר הוועדה.

מתן וילנאי: זה מזכיר לי את ילקוט הכזבים של המורה לעברית שטבע בכנרת והיה קורס של מצילים על שפת הים והוא צעק "הושיעו נא" ואף אחד לא הבין מה הוא רוצה.

מתן וילנאי: אם הייתי מפכ"ל, לא הייתי מבין את ההוראה הזו.

זבולון אורלב: גם אם אני הייתי מקבל כזו הוראה, לא הייתי מבין.

זבולון אורלב: זה העניין הוא לא הבין את ההוראה.

מירון איזקסון: לי מותר להגיד מה שלך לא, גם נותן ההוראה לא הבין אותה.

נתן אפרתי: אתם רואים כמה החיים והמוות ביד הלשון, ודבר שני, בזה מתגדרים פרופסורים באוניברסיטה, בלשון הזו.

נתן אפרתי: אגב, אני רוצה לומר לכם, שיש בעיה קשה מאד במשך כל הזמן במוסדות להשכלה גבוהה ובאוניברסיטאות בנושא של השימוש המופרש במינוח הלועזי.

נתן אפרתי: זה דבר שרווח באוניברסיטאות.

נתן אפרתי: בכל המקומות אבל בעיקר באוניברסיטאות.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: מירון איזיקסון, שהוא בעצמו גם סופר משורר וראיתי שהוציאו עכשיו דיסק של עוזי חיטמן עם שיריו.

מירון איזקסון: ראשית, רציתי להגיד, ברשות השר, היו"ר והמנכ"ל של המשרד, אני פה בענייני ספרות, אז אי אפשר לנתק את זה מלשון, הרגשתי זכות מסוימת משום שכשבן יהודה סיים את תפקידו, מי שהחליף אותו הוא "מאיר מזי"א, שאני נינו.

מירון איזקסון: אהרון מאיר מזי"א, שהיה נשיא ועד לשון העברית, חידש בעברית המון מילים כמו אדמת, חצבת, קמור קעור.

מירון איזקסון: הוא היה באמת גאון גדול, והקמנו יחד עם האקדמיה ללשון עברית בירושלים את מכון מזי"א ללימוד תחיית הלשון העברית.

מירון איזקסון: אני יכול להגיד לכם מניסיון אישי שלמרות שלכאורה, או לא לכאורה, הלשון העברית היא הדבר המקובל ביותר בחברה הישראלית, בכל הנוגע לאמצעים, קבלת האמצעים מהרשויות, זה גם משרד התרבות, זה גם עיריית ירושלים, כל רשות שהיא בכל מה שנוגע ללשון העברית, שלכאורה היא הכי מקובלת, אחזקת המכון בנויה במידה רבה מאד על האקדמיה ועלינו באופן פשוט, וזה לא דבר פשוט.

מירון איזקסון: זה מניסיון חיים.

מירון איזקסון: מה שרציתי להעיר לגוף העניין, קראתי פעם במאמר של ידיד הטוב אבי רביצקי, שמזכיר שם שבבריטנקיה של שנות ה- 20, כותבים על ציונות ושם כותב המלומד הבריטי, שהציונות זו התנועה הלאומית של העם היהודי המתחדש, מה שנראה דבר בלתי סביר לחלוטין, אבל הדבר היחיד שיכול להתחרות ולעלות על התחייה הלאומית של עם ישראל בדמיון שבו, זו תחיית הלשון העברית.

מירון איזקסון: זאת אומרת שזה עוד יותר בלתי אפשרי, וכך אמר אותו מלומד.

מירון איזקסון: בזה הפתענו שכן.

מתן וילנאי: אפשר להוסיף מלומד לכאורה.

מירון איזקסון: מה שאני רוצה לומר לגבי הספרות, שהיוזמה של השר וילנאי, ומהעבודה הקרובה אתו אני רוצה לומר לכם שבשבילי, חד משמעי מהזמן הקצר שאני עובד אתו בנושא הספרות וקצת עוזר לו בתור יועץ חיצוני לחלוטין, הדבר שאותי מפליא ומשמח שהתפקיד הזה אצלו הוא איננו ברירת מחדל אלא ההפך, יש לו חדוות יצירה אמיתית בכל מה שנגע לתרבות.

מירון איזקסון: אני חושב שזה דבר יוצא מהכלל, מעטים השרים שעוסקים בנושאי תרבות, שיש להם את הגישה הזו.

מירון איזקסון: השבוע הזה הוא ראיה, והייתי רוצה לציין את דיתי רונן, שאני עובד אתה ויש לה חלק רב בארגון, ואני מודה לה מאד.

מירון איזקסון: אני רוצה להעיר לגבי הספרות העברית שאצלי היא תמיד מתחברת עם ההשקפה היהודית שלי, עם האמונה היהודית שלי.

מירון איזקסון: אני לא חושב שיכולה להיכתב היום בעברית ספרות עברית שמנותקת מהמקורות.

מירון איזקסון: לא במובן שהכותב צריך להיות שומר מצוות, זה בוודאי לא, אלא שהוא צריך להיות מודע למקורות, לעברית, לעומק שבעברית של המקורות.

זבולון אורלב: אתה מדבר על השפה הטכנית?

מירון איזקסון: לא.

מירון איזקסון: על המשמעויות, על המקורות, התכנים.

מירון איזקסון: אני לעולם לא הייתי וכנראה שלא אהיה תלמיד חכם.

מירון איזקסון: אני לומד את המקורות בכתיבה שלי כמשורר.

מירון איזקסון: אני לא אומר שלאחר זה צריך להיות אותו דבר, בניתוק מהמקורות ובריחוק מהם, נעבור סופר סופר מהטובים שלנו ואני אראה לך שמיטב ספרותו קשורה במקורות, במובן שאני רואה.

מירון איזקסון: הציבור, השומר על מצוות, לוקה בזה שהוא לא מבין שתחייה לאומית אמיתית בארץ לא תיתכן בלי תחיית הספרות העברית.

מירון איזקסון: הוא לא מבין על ספרות לא צריך להסתכל רק בתור נסבל, טוב אז יש ספרות.

מירון איזקסון: לא, זה הכרחי, כמו שהרב קוק תפס אגב, התחייה הלאומית שלנו בלי ספרות עברית לא תהיה מלאה.

מירון איזקסון: הציבור החילוני בחלקו לא מבין שספרות עברית חייבת להתייחס למקורות.

מירון איזקסון: כשהלכתי בגמנסיה בהרצליה בתל-אביב למגמה ההומניסטית, הסתכלו עלי כמשוגע.

מירון איזקסון: אמיר היה אתי בכיתה, הייתי שם חובש כיפה יחיד, אמיר היה עם הרוב של 1200 ילדים גלויי ראש.

מירון איזקסון: אז הסתכלו על מי שהולך לספרות כמשוגע, אולי צדקו.

מירון איזקסון: אבל צריך לקחת בחשבון שהרבה ילדים, ואני מצטער לומר את האמת אבל גם הרבה מורים, לא מרבים בקריאה, ואחד הדברים שצריכים לעודד זו קריאת ספרים על ידי מורים וילדים.

מירון איזקסון: לא היה נורא אם גם המורים היו ממלאים את הדו"ח של הספר השבועי.

מירון איזקסון: אנחנו שמחים וחוגגים אבל הבורות היא נוראה.

מירון איזקסון: חבר שלי לקח טרמפ חייל נהדר לפני ימים אחדים, חייל שעובד במחשבים, והוא שאל אותו, מה קדם למה?

מירון איזקסון: מלחמת ששת הימים או מלחמת יום כיפור?

מירון איזקסון: הוא לא שאל פה על ירמיהו וישעיהו.

מירון איזקסון: אז אני לא מדבר על החוברת הזו, אני חושב שצריך שיקראו ספרים ילדים ומורים.

מירון איזקסון: הספרות העברית היא אוצר עצום שיש לנו.

מירון איזקסון: הערה אחרונה, עדיין לעניות דעתי, אנחנו צריכים לדרוש באמנות בכלל, ובספרות בפרט, רמה, ומותר לנו שתהיה היררכיה.

מירון איזקסון: לא כל דבר שנכתב הוא שיר, לא כל דבר שנכתב הוא סיפור, דמוקרטיה לא חלה על אמנות.

מירון איזקסון: היא חלה בעיניים של המסתכל, אבל בעיניים של הערך האמנותי עדיין מותר לנו לדרוש ולצפות לספרות טובה, ולא תמיד הספרות הטובה היא זו שמשבחים אותה.

מירון איזקסון: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: ארז ביטון בבקשה.

ארז ביטון: אני רוצה להודות לשר וילנאי על הרציפות העקביות והדבקות בתרבות ובספרות.

ארז ביטון: אני מודה לחבר הכנסת אורלב שמלווה את הספרות עוד לפני שנים מאגודת הסופרים, לאריה שומר שקרוב מאד להתרגשות העוברת על הארץ הזו, מירון איזקסון, דיתי רונן.

ארז ביטון: אני אומר רק דבר אחד או שניים דווקא מנקודת מוצא אישית מאד, כמישהו שמחובר לשפה כמו באינפוזיה.

ארז ביטון: אני חושב שיש התייחסות לשפה כאל אם, אבל דווקא אותם אנשים שבאו לארץ כילדים קטנים, דוגמתי, מתייחסים לשפה קודם כל כאל מאהבת.

ארז ביטון: כאל רגשה פנימית בלתי משוערת של חדווה שלפעמים כאילו מתפקעת מתוכך, ולאט לאט זה הופך בשבילך גם לאם.

ארז ביטון: אם מאהבת ואחות ביחד.

ארז ביטון: כאשר אנשים הלכו בארץ הזו לכל מקום, הם היו חייבים לתת מילים לגבעה ולגבעול, בכל מקום מצאו את המילים הנכונות גם לנוף.

ארז ביטון: אבל בלי מקורות, אמר אויב, "ארדוף אשיג אחלק שלל תורישנו ידי אריק חרבי", או "האזינו השמים ואדברה ותשמע הארץ אם ......

ארז ביטון: תיזל כטל אמרתי כביבים עלי דשא כסירים עלי עשב.

ארז ביטון: .

ארז ביטון: " וכן הלאה.

ארז ביטון: זוהי השירה, זה העסיס שממלא אותנו ומפכה מתוכנו ברמה הלא מודעת של העניין.

ארז ביטון: לכל התחייה העברית יש ממד לא מודע תת הכרתי עמוק ביותר שמתחבר בנימים ישירים לאותם אלפי שנים.

ארז ביטון: בלי המחוברות הזו, קשה לי להאמין שהיו מוצאים את אבידן.

ארז ביטון: קשה לי להאמין שהיינו מוצאים את אותם אנשים שהלכו בארץ ונתנו בה סימנים, ונתנו בה אותו ונתנו בה גם אותיות.

ארז ביטון: אני רוצה ברשותכם לקרוא שיר של אסתר רב, שהיא בעיניי אחת מאלה שפיסלו את הנוף, שלקחו את המילים ועשו מהם עסיס רימונים: "דברים פשוטים בולבול אפור ומתנדנד על זלזל ערום באמיר עץ מרוט שלכת וענן פרוע דולק מעבר לו" שימו לב לטעם בחך של המילים שלה: "ערמת אבנים גדולות שכוחות עקורות מהרים רחוקים בקנים של אשתקד מתחככים זה בזה, חורקים ברוח טעונת גשם נחליאלי דק רגל אץ על פני חול הואדי נמלים מעופפות שקופות בשמש חלפה יבשה מרשרשת ועקבות צבים באדמה רכה".

ארז ביטון: תראו איך נוצרת השפה העברית.

ארז ביטון: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אמיר אור בבקשה.

אמיר אור: אני תוצאה אחרת של כור ההיתוך כאן.

אמיר אור: כשהייתי ילד הייתי מבקש בקיוסק אפיפית ולא הבינו מה אני רוצה.

זבולון אורלב: מאיפה זה בא לך?

זבולון אורלב: מהבית?

אמיר אור: מההורים מהסבא והסבתא.

זבולון אורלב: בבית היו נותנים לך אפיפית?

רחמים מלול: ובמסעדה היו נותנים לך כתיתה.

זבולון אורלב: אם תלך לשקם ותבקש אפיפית אתה יודע מה ייתנו לך.

אמיר אור: באותם ימים גם לא ידעו מזה כריך.

רונית גדיש: היום עפיפית באות "ע", זה פלייר לפרסום.

אמיר אור: כל איש ספרות יאמר לך שהדברים מתחילים מהשפה והשפה, גם במבט לאחור על תחייתה של השפה שלנו, אפשר לראות שהיא אבני הבניין של התרבות, לא במובן קולטורה אלא במובן ציויליזציה.

אמיר אור: במובן שאנו מייצגים כאן תרבות של חברה.

אמיר אור: נכון שאין סכנה היום מבחינת לשון דיבור והשפה באה באמת מהשפה והלשון.

זבולון אורלב: אתה לא מרגיש שיש שבכל זאת יש שחיקה יש עילגות שיש רדידות?

זבולון אורלב: אלה לא סכנות?

אמיר אור: בוודאי שיש, ההבדל הוא מבפנים, אין לשפה אויבים.

אמיר אור: הרוסית זה לא איום אמיתי, היידיש כבר בוודאי שלא.

אמיר אור: אם יש איום זה באמת אותה התפוררות פנימית.

אמיר אור: ההתפוררות הפנימית באה לידי ביטוי בכמה מישורים, בוודאי מבחינת הספרות שהיה לה תפקיד מרכזי בתחילת השפה, ניכור מהספרות וניכור מהשפה.

אמיר אור: זה מוביל מיד לשפה דלה.

אמיר אור: אני רוצה להודות כאן לכל העושים במלאכה, לשר למנכ"ל, לראש מדור הספרות שעשו את שבוע התרבות ראשית כל בסימן הספרות היהודית.

אמיר אור: מפני שכל אמנות אחרת בארץ לא תלויית שפה, היא בין לאומית ויש אמנויות שגם לא תמצא את ההבדלים בין מה שקורה כאן לבין מה שקורה בניו יורק.

אמיר אור: לא כך כשמדובר בספרות העברית.

אמיר אור: הספרות העברית קיימת רק בארץ, היא שייכת לעברית, היא שייכת לתחיית העברית, אין לה מקום אחר, היא ספרות של שפה קטנה, היא תלוית תרגום, היא זקוקה לכל עידוד.

אמיר אור: אנחנו צריכים להגיע, עם הספרות, אם אנחנו חושבים על איזשהו המשך של התרבות הזו, גם לילדים, גם למבוגרים.

אמיר אור: אני חושב שהיא זקוקה לסיוע מיוחד.

אמיר אור: היה דיון בתיאטראות לא מזמן וקראתי שדווקא מחזות שמועלים בשפה אחרת מעברית זוכים לתמיכה, אני חושב שהמצב צריך להיות הפוך.

אמיר אור: הבעיות שם הם לא לשוניות, הבעיות הן מסחור ואי מסחור, ולא נכנס לזה.

אמיר אור: צריך להגיע לציבורים הרחבים ביותר- - -

זבולון אורלב: בסופו של דבר כל ההצגות מועלות בעברית 99.9% מהם.

דיתי רונן: השאלה אם אלו מחזות מקוריים, לזה הוא מתכוון.

אמיר אור: לזה התכוונתי.

זבולון אורלב: יש דווקא כמה מחזות מתורגמים שהייתי מעדיף אותם בשפת המקור.

אמיר אור: יכול להיות.

אמיר אור: אני לא אומר שכל מה שעושים פה יש להתפאר בו, רחוק מזה, ואני לא אכנס לתחום התיאטרון כי גם מהבחינה הזו הוא תחום בעייתי ביותר.

זבולון אורלב: אבל הוא לכאורה תרבות תומכת שפה.

אמיר אור: בהחלט.

אמיר אור: מחזאות מקורית היא חלק מהיצירה הספרותית.

זבולון אורלב: אבל לא רק מחזאות מקורית, גם מחזאות מתורגמת, מדוע לא?

אמיר אור: בראש ובראשונה מחזאות מקורית.

אמיר אור: אני מסכים עם כל מילה.

אמיר אור: מחזאות מקורית חשובה ותכף אני אגיע לזה.

אמיר אור: הדברים לא מתחילים רק בבתי הספר בהנחלת שפה.

אמיר אור: מה שקורה בבתי ספר, אם יש ספריות, אם יש תרבות ספר, אם מנחילים אותה בצורה נכונה.

אמיר אור: הכל מוקרן ממה שקורה בפרסומות בטלוויזיה, בשלטים, וגם מה שקורה בהמשך המסלול החינוכי, קרי, באקדמיה, ואני לא מדבר על האקדמיה של הלשון העברית, אני מדבר על אוניברסיטאות.

אמיר אור: אם ניכנס היום לאוניברסיטאות, התכתובת בין מרצים היא באנגלית.

אמיר אור: אנשים לא יודעים בכלל לכתוב עבודה סימנריונית בעברית, או אפילו פחות מזה, הם מתכתבים ביניהם ב"פיג'ן אינגליש" שזה לא עברית, לא אנגלית, זה פשוט לא תרבות, זה שום דבר.

דיתי רונן: זה התרבות של ה- e.mail.

אמיר אור: מי שנותן את הדוגמא הם האוניברסיטאות עצמן.

אמיר אור: חוקר דני שמפרסם חיבור, ראשית הוא מפרסם בדנית, ואחרי כן במיקרו פרנקא, כי הוא שייך לקהילה בינלאומית.

אמיר אור: באקדמיה כאן אומרים שלפרסם בעברית זה להביא לקבר ישראל.

זבולון אורלב: אפרופו e.mail, אמר לי הרקטור הקודם של האוניברסיטה העברית, פרופסור בני ששון, שהוא ממש רואה איך תרבות ה- e.mail משפיעה.

זבולון אורלב: איך אנשים מתחנכים לכתוב באינטרנט בתמציתיות הגורמת לרדידות איומה של השפה העברית.

זבולון אורלב: לאחר מכן אתה מבקש מתלמיד לכתוב דברים לעומק בצורה מקיפה הם לא יודעים איך לעשות את זה.

זבולון אורלב: הם יודעים לכתוב הכל ב"ספין".

זבולון אורלב: מה המילה העברית ל"ספין"?

רונית גדיש: אין.

רונית גדיש: זו מילת אופנה.

זבולון אורלב: בכותרת קצרה ביותר שאומרת בחמש עשרה שניות את העניין, זה מה שהם התחנכו, וזה חלק מאותה תרבות האינטרנט.

אמיר אור: ברגע שהדגם הוא אנשי מדע מכובדים, פרופסורים, מנהלים את חייהם כך שמבטם מופנה החוצה לאנגלית, אי אפשר לצפות שום דבר מאנשים שזה הרקע שעומד מולם.

אמיר אור: גם מבחינת מה שקורה בתרבות האינטרנט וגם מה שקורה מבחינת אשיות האקדמיה הישראלית, האינטלקטואלים, שאני רואה בזה פרובנציאליות, לא לפרסם בעברית.

אמיר אור: אפשר ללכת החוצה ולא לתרום כלום לתרבות שבה אתה נמצא, זה מבטל אותה.

אמיר אור: היום אנחנו בסחף מוחלט, וצריך לדבר על זה.

אמיר אור: כשילד מתחיל להבין את המסלול הזה, עוד כשהוא בתיכון והוא מביט הלאה הוא רואה שאין טעם בלי ללמוד אנגלית.

אמיר אור: אפילו אנשים, כמו ידידי פרופסור אבן זוהר, שהוא משומרי הגחלת, אומר שצריך לכתוב עברית באותיות לועזיות מפני שאנחנו לא יכולים לנצח את המערכה הזו יותר, אני לא בטוח.

אמיר אור: הנחלת הספרות העברית, שהיא הנחלת השפה לעומק , אפשרית.

אמיר אור: כבר למעשה בהנחיית השר התחילה עבודה בנושא של עבודה בקהילה.

אמיר אור: עבודה בקהילה, קרי, גם בספריות, גם בבתי ספר, גם במתנ"סים.

אמיר אור: המטרה להגיע גם לילדים וגם למבוגרים, ואני חושב שזו צריכה להיות תכנית חירום עם סופרים שישבו שם לא לביקור של יום, אלא למשך תקופה, לשנה לפחות.

אמיר אור: יהיו שם חוגי קריאה ויהיו חוגים לכתיבה יוצרת ויהיו הרצאות והסברים ובנייה של עניין לכל הדבר הזה, הפיכת הספרייה למרכז שהוא גם תרבותי וגם חברתי, וזה נוסה בהצלחה, בעיקר באירלנד אבל גם בצרפת.

דיתי רונן: אתה מדבר על פרוייקט נוסח סופר בקהילה.

דיתי רונן: סופר שמגיע לקהילה ומאמץ אותה?

אמיר אור: בהחלט.

דיתי רונן: אז זה דבר ישים, זה רעיון שניתן ליישם אותו.

אמיר אור: בשמחה הייתי קורא לכם כמה שירים אבל אני לא אעשה את זה כאן.

קריאה: תקרא אחד.

אמיר אור: אני אקרא אחד מהראש: "השפה אומרת מאחורי השפה עומדת שפה שפה היא עקבות עקובים משם השפה אומרת שמע, עכשיו, אתה מקשיב?

אמיר אור: היה פה הד קח את השתיקה ונסה לשתוק קח את המילים ונסה לדבר מעבר לשפה, השפה היא פצע שממנו ניגר וניגר העולם.

אמיר אור: השפה אומרת, יש, אין, יש, אין השפה אומרת, אני השפה אומרת, בוא נדבר אתך, בוא נמשש אותך, בוא תגיד שאמרת".

נתן אפרתי: סיסמא לשבוע התרבות בשנה הבאה, מדברי אחד העם: "סלסלו את המחשבה והיא תרומם את הלשון".

נתן אפרתי: זה בדיוק מה שאנחנו עושים כרגע.

רחמים מלול: זה ניסוח שלקוח מהמקורות.

זבולון אורלב: ד"ר נילי לוי, המפקחת המרכזת ללימודי השפות במזכירות הפדגוגית במשרד החינוך, אולי תספרי מה קרה עם המשאית?

נילי לוי: קודם כל אני רוצה לברך את השר ואת המסייעים במלאכה על ידו, על היוזמה המאד חשובה של שבוע התרבות בסימן הספרות העברית.

נילי לוי: חבל אם השתמע מהדברים שיש כביכול קונפליקט בין התרבות ובין החינוך, שנכון להיום, שני משרדים שונים מופקדים עליהם.

נילי לוי: בפועל, שיתוף הפעולה, המתקיים מידי כמה שנים, בין מנהלת מחלקת הספרות במשרד התרבות והפיקוח על הוראת הספרות במשרד החינוך, הוא שיתוף הפעולה הדוק מאד.

נילי לוי: כתוצאה משיתוף פעולה זה נעשו כמה דברים יפים, כמו למשל הפרוייקט סופר אורח, שהלך והתרחב והשנה משתתפים בו ארבעה סופרים ומשוררים, שאותם פוגשים תלמידים ברחבי הארץ, תלמידים מבתי הספר היסודי, מחטיבות הביניים ומהחטיבה העליונה.

נילי לוי: כל מפגש כזה שנוצר עם התלמידים הוא בבחינת חוויה לא תימחה עם התלמידים עצמם, כמו שארז סיפר על החוויה שבה הוא נפגש עם התלמידים ביבנה.

נילי לוי: מפגשים כאלה מתקיימים מידי שבוע ברחבי הארץ, עם כל אחד מארבעת הסופרים האורחים.

נילי לוי: השנה אנחנו מאד מקווים שהפרוייקט יתרחב בשנה הבאה, בשנה הבאה יהיו לנו שבעה.

מתן וילנאי: אני רוצה שבעים.

דיתי רונן: זו רק שאלה תקציבית.

מתן וילנאי: זה נושא מרכזי

דיתי רונן: לכן הגדלנו את הפרוייקט על חשבון דברים אחרים, אבל יש כאן שתי נקודות, חשוב מאד שיהיה מדובר במובחר שבמובחר, ולכן, היות ואנחנו לא מדברים על כך שאותו סופר או משורר- -

מתן וילנאי: אז 35 לא 70.

מתן וילנאי: כמה זה עולה?

מתן וילנאי: 50 מיליון דולר?

דיתי רונן: זה יכול להיות סכום רציני, אני לא יכולה לזרוק סתם.

מתן וילנאי: כמה זה סכום רציני?

דיתי רונן: צריך לשבת ולבדוק.

מתן וילנאי: בוועדת חוץ וביטחון החליטו כרגע על פרוייקט של מיליארדים למטוסי תקיפה.

מתן וילנאי: תגידו כמה כסף זה.

דיתי רונן: אני אוציא לך מפרט מדויק.

מתן וילנאי: זה אפילו לא המיכל הנתיק של מטוס אחד.

מתן וילנאי: כרגע פזרו עשרות כאלה ברחבי הארץ.

דיתי רונן: זה חשוב ביותר, תסמוך עלי שאני אתן לך את הסכום.

נילי לוי: במסגרת שיתוף הפעולה הזה, דיתי הציגה לפניי את התכניות של משרד התרבות לקראת שבוע התרבות בסימן ספרות.

נילי לוי: מצאנו שנכון לשתף מורים ותלמידים בחלק מהאירועים.

נילי לוי: הערב למשל מורים משתתפים בהצגה "אהבת איתמר" של התיאטרון לנוער.

נילי לוי: מורים ישתתפו גם בטקס הענקת הפרסים של ראש הממשלה והפרסים האחרים שניתנים לסופרים.

נילי לוי: דובר גם על החוברת "עוד חוזר הניגון".

נילי לוי: ראיתי את השירים, חשבתי שיהיה מאד מתאים להביא את השירים האלה בפני תלמידים.

נילי לוי: העובדה שהדבר לא התבצע בסופו של דבר, נובעת מעניין טכני גרידא.

נילי לוי: החוברות יצאו מבית הדפוס לפני עשרה ימים, המערכת של משלוח דואר במשרד החינוך מאד מסובכת.

אריה שומר: לא נכון.

אריה שומר: זה תוך שעה.

מירון איזקסון: אז מה הבעיה?

מירון איזקסון: אפשר עוד שבוע.

נילי לוי: זה בדיוק.

נילי לוי: אני רוצה לקרוא בפניכם חוזר מפמ"ר ספרות, המפקחת על הוראת ספרות שיצא למורים לספרות ב- 30 באוקטובר ואומר בין השאר, בעניין שבו אנו דנים היום: "לקראת שבוע תרבות בסימן הספרות העברית מתכוון משרד התרבות להפיק חוברת ובה מבחר שירים שלוקטו על ידי פרופסור פרידלנדר, פרופסור זיווה שמיר וד"ר אריאל הירשפלד.

נילי לוי: לכשתופק, תישלח חוברת זו לבתי הספר.

נילי לוי: אנו ממליצים שבתי הספר יקיימו שחרית של שירה עברית, שבה יקראו המורים עם תלמידיהם שירים מתוך החוברת".

נילי לוי: כל מה שחיכינו היה שהחוברות תגענה, גם באופן רישמי אי אפשר להעביר מסמך של המשרד בלי אישור של המנ"כלית, ולכן החוברת, כשהגיעה לידי בשבוע שעבר, נשלחה עם המכתב המלווה שלי אל המורים, נשלחה למנכ"לית, אבל האישור ניתן רק ביום חמישי האחרון.

נילי לוי: זאת אומרת, תוך כמה ימים, כי המסמכים כבר עומדים על שולחנה- - -

זבולון אורלב: מה שנקרא "תקלה" בשפה העברית.

אריה שומר: תקלה בדוורור.

נילי לוי: המכתב המלווה הוא למורים.

נילי לוי: אגב, המכתב והחוברת ישלחו מלבד למנהל בית הספר, גם לכל אחד מהמורים באופן אישי.

נילי לוי: אספנו את הכתובות הפרטיות של המורים.

זבולון אורלב: הכל בסדר רק חבל על החמצה הזו.

זבולון אורלב: יש לפעמים יתרון לעיתוי.

נתן אפרתי: זה יהיה בשבוע הבא.

נילי לוי: יכולים לקרוא שיר מידי שבוע.

נילי לוי: חבל שברווז עיתונאי- - -

זבולון אורלב: זה לא ברווז עיתונאי, אני מוחה על הדברים שלך.

זבולון אורלב: זו ידיעה שמעניינת מאד את הציבור לדעת, אם יש תקלה כזו, אני חושב שהעיתונות מילאה היטב את תפקידה.

זבולון אורלב: אני בהחלט חושב שהמשרד לא נהג כאן כראוי.

זבולון אורלב: זה לא מכוון אליך, זה מכוון למשרדך.

זבולון אורלב: אני אתן לך 50 דוגמאות שהפיצו אותם תוך יום.

זבולון אורלב: זו תקלה מיותרת שלא הייתה צריכה להיות, פעם הבאה תדעו שהברווזים האלה מתפרסמים, ואני מבטיח לך שלא תעשו את זה.

זבולון אורלב: זו התרומה של הברווז.

נילי לוי: האישור שניתן ביום חמישי לא יכול היה להביא לידי כך שהבוקר יהיו חוברות בבתי הספר.

נילי לוי: שירה לא עומדת על קוצו של יוד מסוים, היא תתקיים לאורך השנה.

זבולון אורלב: אני רוצה לסיים.

זבולון אורלב: קודם כל להוקיר ולברך על היוזמה לקיים את שבוע הספרות העברית במסגרת התרבות, ולברך את כל העשייה המרובה שנראית רחבה מאד.

זבולון אורלב: נשקוד על המשך תחייתה של השפה העברית ושמירת מעמדה.

זבולון אורלב: רשמנו לפנינו גם הצעות כמו בדיקת המצב החוקי, האם הוא עונה על הצרכים והרעיון של יועץ לשוני לכנסת.

זבולון אורלב: נבחן את הדברים האלה ונשתדל לעזור ולתת גיבוי לכל פעולה המקדמת את השפה העברית.

זבולון אורלב: תודה רבה לכולם הישיבה נעולה.