ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 363, 2001-12-04 09:00

חברי הוועדה: רחמים מלול יהודית נאות מוזמנים: ד"ר יאיר סמוכה -סגן מנהל המינהל הפדגוגי, משרד החינוך חווה ברנע -ממונה על חינוך לחיי משפחה ןחינוך מיני, משרד החינוך ד"ר ניצה אברמסון -סגנית ראש שירותי בריאות הציבור, משרד הבריאות ד"ר דב תמיר -מנהל המחלקה לחינוך ובריאות, משרד הבריאות ד"ר דניאל שם טוב -מנהל מחלקת איידס ושחפת, משרד הבריאות סא"ל איתמר גרוטו -רע"נ בריאות הציבור רב סרן בת שבע זגורי -רמ"ד חינוך לבריאות אבירם גרמונוביץ -מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס אורי הנץ -הוועד למלחמה באיידס חני רוזנברג -יו"ר עמותת פרוייקט איידס ירושלים פרופ' דן אנגלהרד -עמותת פרוייקט איידס ירושלים אניטה נודלמן -עמותת פרוייקט איידס ירושלים אברהם אדגה -עמותת פרוייקט איידס ירושלים ענבל גור אריה -עמותת פרוייקט איידס ירושלים שרון זק -עמותת פרוייקט איידס ירושלים עידו ניסן -תלמיד "אורט" רחובות מנהלת הוועדה: יהודית גידלי

קצרנית: פעולות חינוכיות למניעת איידס

זבולון אורלב: אני פותח את ישיבת הוועדה.

זבולון אורלב: בראשון בדצמבר חל היום הבינלאומי למאבק באיידס.

זבולון אורלב: אנו שומרים על המסורת בוועדת החינוך, להקדיש זמן לראות מה וכיצד עושה מערכת החינוך למניעת האיידס.

זבולון אורלב: בישיבות הקודמות, הסברתי את עמדתי האישית המבוססת על ההשקפה הדתית היהודית הגורסת, כי כל מי אשר מציל נפש אחת בישראל כאילו הציל עולם ומלואו.

זבולון אורלב: אני רואה בפעולה הזו פעולה להצלת נפשות, ועל כן אני רואה חובה לקיים את הדיון הזה, ולראות מה ניתן לעשות כדי שמערכת החינוך תפעל כראוי לחנך את בני הנוער, לנקוט בפעולות כדי לא להידבק באיידס.

זבולון אורלב: אני רואה, כי יש כאן תלמידים מ"אורט" רחובות.

זבולון אורלב: האם אתם מקיימים פעילויות בנושא?

תלמידה: אחות בית הספר מעבירה פעילויות בבית הספר.

תלמידה: היא מסבירה על האיידס.

תלמידה: אני חושבת כי זה ממש עוזר, כיוון שיש תלמידים כמוני אשר לא ידעו הרבה על המחלה.

חני רוזנברג: אני גם אחות בית הספר "אורט" רחובות.

חני רוזנברג: התלמידים האלו הכינו שבוע מודעות לאיידס הכולל גרפיטי ושיחות.

חני רוזנברג: אני גם מפקחת ראשית של רשת "אורט", ועל כן אני יכולה לספר, כי בתוך הרשת שלנו הרבה מאוד אחיות בבתי ספר מעבירות את הנושא.

חני רוזנברג: תודה רבה ליו"ר ועדת החינוך זבולון אורלב על כך שנרתם הוא וצוותו להעלות גם השנה את נושא האיידס ביום האיידס הבינלאומי, שהוזכר בשבת האחרונה.

חני רוזנברג: אני שמחה לארח בפורום מכובד זה את מנהלי ונציגי שכבת י' בביה"ס "אורט" רחובות, אשר נרתמו לעשייה ברוכה בנושא מניעת איידס בביה"ס, ואשר רואים בהדרכה ובהסברה למניעת איידס חשיבות מדרגה ראשונה.

חני רוזנברג: אני חושבת שזו ההזדמנות הנאותה לחזור ולהזכיר, כי מדינת ישראל היא אחת מ-12 מדינות בעולם, אשר כבר בשנת 1987 הפעילה תוכנית למניעת איידס בקרב צעירים.

חני רוזנברג: עמותת איידס ירושלים, הינה קבוצת מתנדבים מיומנים ומקצועיים, העושים עבודתם נאמנה בכל שעה ובכל יום בשנה.

חני רוזנברג: סקירה קצרה על הנעשה בארץ ובעולם מגלה, כי כיום קיימים בעולם 40 מיליון נשאי וחולי איידס.

חני רוזנברג: בשנת 2000 נדבקו במחלה הקטלנית הזו 6 מיליון איש, מהם 800 אלף בני נוער מתחת לגיל חמש עשרה שנה.

חני רוזנברג: ממחלה זו נפטרו כ-10 מיליון איש מאז שנת 1982.

חני רוזנברג: אני מבקשת ליחד את הדברים שלי למספר נקודות עקרוניות שקשורות לנושא של נוער, איידס ומניעה.

חני רוזנברג: אם נסתכל על העובדה שנשאות נגיף האיידס אורכת היום חמש עשרה שנה בממוצע, עם לקיחת תרופת הקוקטייל, האנשים שנפטרים היום מאיידס, הם בעיקר בשנות העשרים והשלושים לחייהם.

חני רוזנברג: פירושו של דבר, שעיקר ההדבקות היום בעולם היא בקרב אנשים צעירים.

חני רוזנברג: 80% מהידבקויות אלו, הן ממגע מיני, ומכאן שההתמקדות בנושא הנוער היא לא סתם בשם המלצה, אלא זוהי קבוצת הסיכון.

חני רוזנברג: התנהגות סיכונית של נוער בעולם ובישראל קושרת אותו לסיפור הסמים, לסיפור המין, וגם לצריכה לא תמיד נכונה של שירותי בריאות, בדרך כלל על ידי כתובות קעקע או מסגרות אחרות שבהן החשיפה לנגיף עלולה להיות קיימת.

חני רוזנברג: אנחנו יודעים ממחקרים שנעשו בעולם וגם בישראל, שהנוער יודע המון על מחלת האיידס, אך הוא לא יודע איך להשתמש בקונדום, איך רוכשים קונדום, הוא אינו יודע שישנן עוד דרכים להימנע מאיידס, כמו להתחיל את יחסי המין בגיל מבוגר יותר, להימנע משימוש בסמים.

חני רוזנברג: הנוער לא יודע לעיתים קרובות להגיד לא לקיום יחסי מין לא מוגנים.

חני רוזנברג: ישנן אלפי דוגמאות לגבי גישות של עשייה בתחום של החינוך למניעת איידס.

חני רוזנברג: יש קבוצות עמיתים, יש שיעורים בבית הספר, יש הרצאות, יש סרטי וידאו, יש משחקי תפקיד, הדרכת הורים, הפעלות ימי פעילות, הכשרת צוותי בית ספר, השתלמויות בית ספריות בהשתתפות הצוות החינוכי למידע עדכני בנושא מחלת האיידס, המשמעות שיימצאו תלמידים נשאים בבית הספר ודרכי ההתמודדות איתם.

חני רוזנברג: במדינת ישראל חיים כיום כ- 2,500 נשאים וחולי איידס.

חני רוזנברג: יו"ר העמותה רואה עם עמיתי לעמותה את פעולת המניעה על ידי חינוך והסברה, כייעוד בצו השעה.

חני רוזנברג: העמותה מוכרת למשרד הבריאות והיא בעלת הכרה בינלאומית עוד מראשית דרכה ב-1987.

חני רוזנברג: 29 מדינות בעולם נחשפו למודל העשייה שלנו, ומיישמים אותו הלכה למעשה.

חני רוזנברג: הראייה לכך, היא הזמנתנו על ידי האו"ם לכנס הבינלאומי שנערך בניו יורק בתאריכים 20.7–26.7, תוך שיתוף פעולה עם משרד החוץ, לשאת את דברי בנושא ההסברה והמניעה בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי במדינת ישראל.

חני רוזנברג: יש לי פה מכתב תודה מיהודה לנקרי שגרירינו באו"ם, על העבודה הנפלאה שנעשתה שם יחד עם משרד החוץ.

חני רוזנברג: ידוע לי על תוכניות רבות ומגוונות שמועברות על ידי גופים ממשלתיים ופרטיים בארצנו, ויבורכו כולם על ההשקעה, ההתמדה, והעשייה.

חני רוזנברג: מניסיוני בשטח, העבודה מרובה והזמן קצר.

חני רוזנברג: מכובדיי, כמפקחת ארצית של רשת "אורט", אני יכולה להעיד שזה מספר שנים נערכים בבתי ספר של הרשת ימי היערכות בנושא, הרצאות, אזכור יום האיידס, חלוקת חומר עדכני בהסברה, הבאת הצגות לבתי הספר בנושא, הזמנת הנשאית ענבל גור אריה לספר את סיפורה האישי, וכן ספריות בתי הספר רכשו חומר עיון בנושא.

חני רוזנברג: אין לי ספק, שככל שנתמיד ונתעקש להסביר ולהדריך בקרב בני נוער בארץ, נפחית בצורה משמעותית את היכנסם של בני נוער חדשים למעגל האיידס.

חני רוזנברג: יושבים אנו מסביב לשולחן ועדת החינוך של הכנסת בכל שנה ומבקשים בכל לשון של בקשה לתת את הדעת ואת ההתייחסות הראויה לנושא המניעה וההדרכה בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי.

חני רוזנברג: יושבים איתנו כאן אנשים מהשורה הראשונה, העושים עבודתם נאמנה בתחומים שונים ומגוונים, והייתי רוצה שהם יציגו את חשיבות ההדרכה.

חני רוזנברג: חשוב לנו כעמותה שתצא קריאה מוועדה זו לכל בתי הספר בארץ, לאפשר חינוך למניעת איידס כחלק בלתי נפרד ממערכת הלימודים והשעות, על פי המודל של העמותה, שהוכיח עצמו גם בארץ וגם בעולם.

זבולון אורלב: בדיון בשנה שעברה עמדנו על שתי בעיות מרכזיות.

זבולון אורלב: בעיה אחת, היא שמערכת החינוך מקציבה לטיפול ישיר במניעה 150 אלף שקל.

זבולון אורלב: כל אחד מאיתנו הבין שמערכת חינוך שמקציבה לתוכנית ניסויית מבוקרת תקציב של 150 אלף שקל, אין בזה דבר רציני.

זבולון אורלב: גברת חוה ברנע אמרה שהשאיפה של המשרד, היא שתוכנית מניעת האיידס תהיה חלק מהלימודים, ושלא תינתן על ידי הרצאה חד-פעמית.

זבולון אורלב: הייתי רוצה לשמוע ממשרד החינוך, מה קרה מאז.

זבולון אורלב: שנית, התברר כי אין נתונים מדויקים.

זבולון אורלב: היה מדובר על כך שמשרד החינוך ומשרד הבריאות יערכו סקר בקרב בני נוער.

זבולון אורלב: בעקבות הישיבה הזו כתבה לנו המנכל"ית שלומית עמיחי, שהמשרד יבוא בדברים עם משרד הבריאות על מנת לערוך מחקר בקרב בני נוער בנושא התנהגות מינית, בעקבות סקר שנערך בנושא בשנת 1994.

זבולון אורלב: אני מבקש שמשרד החינוך יתייחס עכשיו, בין יתר דבריו, לנושא הזה.

יאיר סמוכה: הרעיון הוא להטמיע את המלחמה באיידס כמו את כל הרפואה המונעת בתוך מערכת הלימודים.

יאיר סמוכה: צריך להבין, כי כדי להימנע זה לא מספיק לחשוש, כיוון שצריך חוסן נפשי כדי להגיד לא, צריך להיות חוסן נפשי כדי להגיד כן אבל, לכן הכנו את התוכנית כישורי חיים, המלווה את התלמיד מכיתה א' עד כיתה י"ב.

יאיר סמוכה: השנה הוקצו 3,000 שעות למערכת הייעוץ לבתי ספר יסודיים, זה אומר שהוספו 60 משרות למערכת החינוך.

יאיר סמוכה: בשנה הבאה יוספו 60 משרות נוספות, כאשר הכוונה היא לכסות את כל בתי הספר היסודיים.

יהודית נאות: האם בכיתות א' וב' ידברו עם הילדים על יחסי מין?

יאיר סמוכה: תכנית כישורי חיים לא מתייחסת רק למין.

יאיר סמוכה: במסגרת כישורי חיים מלמדים חינוך מיני, ובין היתר מטפלים באיידס, סמים, אלימות וכו'.

יאיר סמוכה: הטיפול האמיתי, הוא כאשר דנים בנושאים האלו לאורך כל ימות השנה.

זבולון אורלב: האם תכנית כישורי חיים פועלת גם בחטיבה העליונה?

יאיר סמוכה: בחטיבה העליונה ובחטיבת הביניים היא תמיד פעלה.

יאיר סמוכה: עכשיו היא פועלת גם בבתי ספר יסודיים.

זבולון אורלב: אתם יכולים להציג בפנינו את תכנית הלימודים של כישורי חיים?

זבולון אורלב: האם מישהו יודע כמה שעות בתוך התכנית הזו מוקדשות לאיידס?

זבולון אורלב: השאלה היא האם זו אמירה כללית, או אמירה מעשית.

זבולון אורלב: אנו משוכנעים כי משרדכם מעוניין לחנך את הנוער למניעת איידס, השאלה היא מה אתם עושים לשם כך.

חוה ברנע: נמצא בידי סקר שערך בשנה שעברה חוקר חיצוני, אשר בדק מדגם בתי ספר מכיתה א' עד כתה יב', כלומר, בבית ספר יסודי, חטיבת ביניים וחטיבה עליונה של בתי הספר הממלכתיים בלבד, במגזר היהודי.

חוה ברנע: הנתונים הם, שבנושא של איידס ומחלות מין, 79% מכלל בתי הספר שהשתתפו במדגם, עסקו בנושא.

חוה ברנע: זה הנושא השני שעסקו בו אחרי אהבה, חיזור וחברות.

זבולון אורלב: זה לא הסקר שהוצג בשנה שעברה?

חוה ברנע: אני הצגתי אותו בשנה שעברה באופן כללי, לא היו לי עדיין נתונים מדויקים.

חוה ברנע: זה נכון שבחטיבה העליונה עוסקים בנושא הזה הרבה יותר מבחטיבת הביניים.

חוה ברנע: בחטיבת הביניים עוסקים בנושא 50% מכלל בתי הספר, בחטיבה העליונה עוסקים בנושא 80% מכל בתי הספר.

חוה ברנע: הנושא עולה יותר בחטיבה העליונה, כיוון שכל הנושא של אחריות מינית והתלהבות מינית, הוא נושא שעולה יותר בחטיבה העליונה מאשר בחטיבת הביניים.

חוה ברנע: הוצאנו פרוספקטים בעברית, ברוסית ובערבית, אשר חולקו לכל התלמידים לקראת יום האיידס.

חוה ברנע: חוץ מהאינפורמציה שהוזכרה פה, הוספנו פרק אשר כולל את הנושא של החלטת קיום יחסי המין.

חוה ברנע: מצוין שם כמה ההחלטה היא חשובה, כמה זה צריך להיעשות מתוך כבוד הדדי, יחסי שוויון, והסכמה משותפת בין שני בני הזוג, כמה חשוב שהאחריות להתנהגות המינית הבטוחה תתחלק בין שני בני הזוג, האם כל אחד מבני הזוג רוצה ומוכן לקיים יחסי מין, האם השימוש באמצעי מניעה ברור ומובן לשניהם, האם בני הזוג לוקחים אחריות על שימוש בקונדום, האם בני הזוג עברו בעבר בדיקת איידס במידת הצורך.

חוה ברנע: הנושאים האלו מוזכרים בפרוספקט מעבר לעבודה החינוכית שנעשית בכיתה.

חוה ברנע: זה נושא שעוסקים בו די הרבה במערכת החינוך.

יהודית נאות: כמה נשאים הם מתחת לגיל שמונה עשרה, מתוך 2,500 נשאי האיידס הקיימים בישראל?

דניאל שם טוב: 87% הם נשאים או חולים מתחת לגיל שמונה עשרה.

חוה ברנע: הנקודה השנייה שרציתי להדגיש, היא לגבי תלמידים נשאים או חולי איידס.

חוה ברנע: רוב הילדים הם ילדים צעירים, אשר נדבקו במהלך הלידה.

חוה ברנע: ההנחיה היום אומרת, שלצוות בית הספר כולל הצוות הרפואי, המידע לא יועבר כלל על ידי הרופא המטפל.

חוה ברנע: זה היה תיקון כבר משנת 1999 לחוזר מנכ"ל הקודם.

חוה ברנע: אנחנו סברנו, כי חשוב מאוד שמישהו בבית הספר, רופא או מנהל בית הספר שאחריות התלמידים היא עליו, ידע את המידע הזה גם לטובתו האישית של הילד.

חוה ברנע: הנושא הזה של זכויות הפרט וחיסיון האינפורמציה הרפואית גבר פה, ועל כן היום בבית הספר אין את המידע הזה.

חוה ברנע: חריפה במיוחד הבעיה בפנימיות, כאשר ילד או ילדה זקוקים לטיפול ואינם נמצאים בבית, אלא חיים בפנימיה.

חוה ברנע: היה מקרה של נערה אשר חלתה במחלה, ולא לקחה את התרופות כמו שצריך, ואף אחד מצוות בית הספר לא יכל לעזור בכך, כיוון שלא היה בידו המידע.

חוה ברנע: הנושא של העברת מידע למישהו מצוות בית הספר הוא חשוב מאוד.

חוה ברנע: ישנה פירצה.

חוה ברנע: ישנה ועדת אתיקה במשרד הבריאות, אשר יכולה על ידי אישור של המשרד להעביר את המידע, אך בפועל זה לא קורה.

זבולון אורלב: אני עד עכשיו לא מצליח להבין מה מקומו של נושא האיידס בתוך מערכת החינוך.

זבולון אורלב: מה התקציב לשם כך?

חוה ברנע: המשרד מעביר למשרד הבריאות 840 אלף שקל לנושא של המלחמה באיידס, בעיקר בקרב בני העידה האתיופית.

זבולון אורלב: מדוע לא תרגמתם את הפרוספקט גם לאמהרית?

חוה ברנע: לא תרגמנו, כיוון שאנו יודעים שילדים בני העדה לא קוראים אמהרית, אבל אם יהיה צורך אנחנו נתרגם זאת.

חוה ברנע: מתוך הסכום שציינתי קודם, 230 אלף שקל נשארים במערכת החינוך לצורך חינוך ומניעה, מתוכם מאה אלף שקל במנהל לחינוך דתי, ו- 130 אלף שקל מועברים לשפ"י, שאני אחראית עליהם.

חוה ברנע: הפרוייקט החדש שלנו הוא עבודה בכפרי נוער, שיש בהם אוכלוסייה של עולים ושל ילידי הארץ.

חוה ברנע: הסכום של 150 אלף שקל שהוזכר קודם, הוא היה הקצבה מיוחדת של עבודה משותפת עם הוועד למלחמה באיידס.

זבולון אורלב: הסכום הזה הוקצה למטרה זו גם בשנת תשס"ב?

חוה ברנע: לא.

זבולון אורלב: כלומר, אם בשנה שעברה היו 150 אלף שקל לפרוייקט המיוחד הזה, ועוד 840 אלף שקל למשרד הבריאות, כפרי נוער, והקהילה האתיופית, השנה יש לנו פחות תקציב.

זבולון אורלב: חוה, זה תפקידך להסביר לנו איך הנושא של האיידס מופיע בתכנית של כישורי חיים.

זבולון אורלב: אני רוצה לראות תכנית כתובה.

חוה ברנע: אני אשלח לך את התכנית.

זבולון אורלב: קודם אמרת כי 79% מכלל בתי הספר עסקו בנושא הזה.

זבולון אורלב: מה היתה הגדרת הסוקר למילה עסקו?

זבולון אורלב: שעה בשנה?

חוה ברנע: היתה הגדרה.

חוה ברנע: עסקו בנושא לפחות שלוש-ארבע שעות.

חוה ברנע: יש לנו גם נתונים לגבי הרצאות חיצוניות שניתנו לילדים.

חוה ברנע: בכל הנושא של טיפול בנושאים חברתיים, אישיים, שקשורים במצבי החיים של התלמידים, אין שעה מיוחדת המוקדשת לנושאים השונים וביניהם הנושא של מחלת האיידס.

חוה ברנע: בדרך כלל בשיעורי חברה אנחנו מקדישים את רוב הזמן בעיסוק וטיפול בנושאים האלה.

חוה ברנע: זה קשה מאוד, כיוון שאנו נמצאים בתחרות עם מקצועות הלימוד.

זבולון אורלב: לכן אני ביקשתי שתהיה תוכנית כתובה המחייבת את המחנך ובית הספר לעסוק בנושא מספר שעות קבוע בשנה.

זבולון אורלב: מה לגבי הסקר שהייתם צריכים לעשות בשיתוף עם משרד הבריאות?

חוה ברנע: עוד לא ערכנו את הסקר הזה.

דן אנגלהרד: בשנים האחרונות יש לנו עלייה במספר החולים הנשאים, בעקבות עליית עולים חדשים ממדינות בהן המחלה שכיחה, וכן בעקבות ריבוי העובדים הזרים בארץ.

דן אנגלהרד: עקב הטיפול בקוקטייל, יש שיפור דרמטי באורך ואיכות החיים.

דן אנגלהרד: הילדים אשר נולדו עם איידס מגיעים לגיל ההתבגרות עם בעיות חדשות.

דן אנגלהרד: כל הילדים עליהם אני מדבר נדבקו מאמם בהריון, בלידה או בהנקה.

דן אנגלהרד: יש בארץ שמונה מרכזים אשר מטפלים באיידס מבוגרים ואיידס בילדים.

דן אנגלהרד: לפי הנתונים שלנו, יש 79% ילדים אשר מקבלים טיפול באמצעות הקוקטייל, מתוכם 30 ילדים שהם נשאים.

דן אנגלהרד: רמת הוירוס אצלם לא גבוהה, ועל כן הם לא מקבלים טיפול.

דן אנגלהרד: יש עוד 50 ילדים מתחת לגיל שנה וחצי, שנולדו לאמא עם הנגיף, אך אנו עדיין לא יודעים אם הם יהיו נשאים או לא.

דן אנגלהרד: רוב הסיכויים שהם לא יהיו נשאים, וזאת הודות לטיפול המניעתי שאנו נותנים.

דן אנגלהרד: אחד הדברים החשובים אשר קשור לחינוך, הוא למנוע הריונות לא רצויים.

דן אנגלהרד: אם אנו נותנים טיפול לאם נשאית בהריון בלידה ואחר כך לתינוק, אנו יכולים להקטין בצורה מאוד משמעותית את ההדבקה, מ- 25% לפחות מ-2%.

דן אנגלהרד: ישנם שלושה סימנים לפיהם אנו יודעים כי הילד חולה במחלה, או שהילד מגיע עם סימני מחלה, או שזה עולה חדש שאמו חיובית, או שהוא נולד לאמא חיובית.

דן אנגלהרד: בארץ נותנים היום טיפול חינם גם לעובדים זרים.

דן אנגלהרד: היום אנו מתמודדים עם בעיות חדשות, והן אותם ילדים אשר מגיעים לגיל ההתבגרות, ואנו צריכים להגיד להם כי הם חולים במחלה.

זבולון אורלב: האם אתם תומכים בזה שבית הספר יידע כי ילד חולה במחלה?

דן אנגלהרד: לא.

דן אנגלהרד: אנחנו לא תומכים בכך, כיוון שיש לנו דוגמא מבית ספר אחד בו אנו רואים כי אין שום התייחסות לילד מבחינה רפואית.

דן אנגלהרד: אמנם התייחסו לילדה טוב יותר כאשר הם ידעו על המחלה, אך היו לצוות בבית הספר פחדים שלא עזרו בנושא.

דן אנגלהרד: אנו מחנכים היום את אחיות ומנהלי בתי הספר להיזהר מאוד בטיפול ילדים אשר נפצעים, לא רק בגלל מחלת האיידס, אלא גם מצהבת זיהומית אשר שיעור ההדבקה במחלה זו גבוה יותר ממחלת האיידס.

דן אנגלהרד: בצוות הרפואי העוסק במחלה, קיימים גם חונכים העוזרים באופן אינדיבידואלי לכל ילד.

דן אנגלהרד: אני רוצה לדבר על השאלה, כיצד לחנך שמחלת האיידס תתקבל על ידי החברה בצורה נאותה יותר, ללא פחדים.

דן אנגלהרד: יש לנו דוגמא של נער מאזור השפלה, שבעת ההרשמה לפנימייה הוא מילא טופס אשר נמסר לרופא שהחליט, כי בגלל המחלה הוא לא יתקבל לפנימייה.

דן אנגלהרד: זו בעיה שחייבים להתמודד איתה, לא פחות מהבעיה של חינוך הנוער כיצד לא להידבק באיידס.

דן אנגלהרד: כל המאמץ החינוכי שמושקע אינו מספיק.

דן אנגלהרד: אין מספיק חינוך בפנימיות של נוער דתי, שהרבה מתלמידיהן הם עולים מאתיופיה.

דן אנגלהרד: כל שנה ישנם חמישים מקרים חדשים של הדבקות במחלה, כתוצאה מחינוך לא נכון.

יהודית נאות: האם אתה מציג נתונים המתייחסים רק לילדים?

דן אנגלהרד: לא.

דן אנגלהרד: אני מדבר על מבוגרים.

דן אנגלהרד: אם אנחנו נחנך למניעת המחלה את הנערות והנערים, אנחנו נמנע את ההדבקה ואת ההריונות הבלתי רצויים.

זבולון אורלב: האם אתה תומך בכך שבפנימיות הרופא יהיה מודע למצבו הרפואי של הילד?

דן אנגלהרד: אני חושב, כי הצוות הרפואי בכל גן ובית ספר, חייב לדעת את המידע הזה.

זבולון אורלב: האם יש מנגנון המסדיר את זה?

דן אנגלהרד: יש מנגנון שמסדיר את זה, נציג משרד הבריאות יפרט על כך מיד.

זבולון אורלב: מדוע האחות חייבת לדעת?

דן אנגלהרד: האחות צריכה לדעת על כל מחלה של ילד הנמצא בבית הספר, כדי שתוכל לטפל נכון במקרה שהילד לא יחוש בטוב.

דן אנגלהרד: על אחות בית הספר מוטלת החובה של סודיות רפואית.

דן אנגלהרד: כפי שאמרתי קודם, החינוך בבתי הספר סביב נושא האיידס, אינו מספיק.

זבולון אורלב: איך אתה מגיע למסקנה, כי החינוך אינו מספיק?

דן אנגלהרד: כל שנה אנו שומעים על יותר מקרים של הדבקה, ומכאן אני מגיע למסקנה כי החינוך למניעה צריך להיות עמוק יותר.

דן אנגלהרד: אני יודע כי בפנימיות הדתיות לא מדברים כלל על הנושא הזה.

חוה ברנע: חוזר מנכ"ל מציין במפורש, כי לא ניתן לדחות ילד, מכל בית ספר, בגלל מצבו הבריאותי.

חוה ברנע: היו מקרים בגני ילדים בהם לא התקבלו ילדים עם מגבלות רפואיות, וברגע שזה הגיע לידיעתנו, אנו טיפלנו בזה והילד התקבל.

דן אנגלהרד: ישנה בעיה נוספת, והיא השימוש במזרקי סמים.

דן אנגלהרד: אני פניתי למשרד החינוך בבקשה להסברה למניעת עיסוק במזרקים שנמצאים.

זבולון אורלב: מה לגבי קעקועים?

דן אנגלהרד: בדרך כלל עשיית קעקועים לא מעבירה את המחלה, אם עושים אותם במקום בו שומרים על הסטריליות.

דניאל שם טוב: 100 ילדים עד היום בארץ, דווחו על נשיאת הנגיף, נשארו בחיים 87.

דניאל שם טוב: 80% מהנשאים והחולים הם ילדים לאמהות ממוצא אתיופי.

דניאל שם טוב: משרד הבריאות דאג לאחרונה, כי כל אמא בהריון הנושאת את הנגיף, גם תושבת זרה, תקבל טיפול על מנת למנוע הדבקה של התינוק.

דניאל שם טוב: אנו מוכנים לממן חצי מהסקר שהבטחנו להגיש ביחד עם משרד החינוך.

זבולון אורלב: מדוע זה לא יצא לפועל?

חוה ברנע: אנחנו נדאג לזה.

דניאל שם טוב: השאלה מי בבית הספר יידע את המידע הרפואי הזה, היא שאלה מאוד מורכבת.

דניאל שם טוב: אנחנו דנו מספר פעמים עם משרד החינוך על הנושא הזה, והגענו למסקנה, כי בסופו של דבר צריך להתייחס לכל אדם כאילו הוא נשא.

דניאל שם טוב: צריכה להיות זהירות אוניברסלית כלפי דימומים, על כן אין שום סיבה רפואית להצביע על ילד מסוים באופן מיוחד, בייחוד שהילד לא מהווה סכנה לבריאות הציבור.

דניאל שם טוב: בחוזה המנכ"ל של משרד החינוך, אנו המלצנו, כי הצוות המטפל בילדים ובהורים ישכנעו את ההורים למסור את המידע הזה לאחות בית ספר, אבל הדבר ייעשה רק מתוך רצון של ההורים.

דניאל שם טוב: מבחינה רפואית אין סיבה כי הסודיות הזו לא תישמר.

זבולון אורלב: אם כך, מדוע אתה משכנע את המשפחה לספר לאחות בית הספר?

דניאל שם טוב: על מנת שהצוות הרפואי של בית הספר יידע כיצד להתייחס לילד במידה והוא ירגיש לא טוב במהלך היום.

זבולון אורלב: אם הילד נפצע, הוא מסכן את הסביבה ולא את בריאותו.

דניאל שם טוב: ילד כזה הוא חשוף לזיהומים.

דניאל שם טוב: בפעילות יומיומית של בית הספר, ילד כזה אינו מסכן את הסביבה.

דניאל שם טוב: בפנימיה ישנו הווי שהוא מעבר לפעילויות בית ספרית, ועל כן אנו החלטנו לבדוק את הנושא.

ניצה אברמסון: סוגיית הילדים בגיל ההתבגרות, היא סוגייה אחרת משל ילדים בבתי הספר היסודיים, מהיבט הסכנה לציבור, בגלל קיום יחסי מין.

יהודית נאות: בפנימיה מקיימים יותר יחסי מין מאשר באוכלוסיה הרגילה?

חוה ברנע: כן.

זבולון אורלב: אני מבקש מראש ענף בריאות בצה"ל להציג את נתוני הסקר שצה"ל ערך בקרב משוחררים, לגבי התנהגות מינית.

איתמר גרוטו: אנחנו בצענו סקר רצוף משנת 1993 עד שנת 2000 בקרב חיילים המשתחררים מצה"ל.

איתמר גרוטו: 2,000 חיילים וחיילות בשנה ממלאים את הסקר.

איתמר גרוטו: הדברים שנבדקו הם בנושא של התנהגות, ידע, עמדות ותפיסה סיכונית.

איתמר גרוטו: הסקר הראה, כי בקרב בני 21, 80% מהחיילים קיימו יחסי מין ו-70% מהחיילות, וזה הולך וגדל עם הגיל.

איתמר גרוטו: שאלה נוספת שהוצגה בסקר, היא לגבי השימוש בקונדום.

איתמר גרוטו: הממצאים בשאלה זו הראו עלייה, אך עדיין לא בצורה מספקת.

איתמר גרוטו: בקרב החיילים, 45% הצהירו כי הם משתמשים בקונדום בעת קיום יחסי מין.

איתמר גרוטו: בקרב החיילות, 30% הצהירו כי הן משתמשות בקונדום בעת קיום יחסי מין.

איתמר גרוטו: לגבי הידע הנמצא בקרב המשוחררים, אנו מוצאים כי ישנם תחומים בהם הידע של נשים הוא גדול יותר מאשר של גברים.

איתמר גרוטו: ישנו שיעור גדול בקרב הנבדקים, שאינו יודע מה אינו מדבק במחלת האיידס.

איתמר גרוטו: שהייה לצד נשא, חיבוק ונשיקה, נחשבים בעיניהם למסוכנים.

איתמר גרוטו: 20% מהנבדקים לא יודעים, כי נשא עלול להדביק גם ללא סימני מחלה.

איתמר גרוטו: נמצא, כי מרבית הידע הנמצא ברשות הנבדקים הוא מכלי התקשורת.

זבולון אורלב: כמה אחוזים מבין הנבדקים הצהירו כי הם רכשו את הידע במערכת החינוך?

איתמר גרוטו: בין השנים 1993 ל-2000, ישנה עלייה מ-24% ל-37%, בתשובה לשאלה כמה רכשו את הידע על המחלה במערכת החינוך.

זבולון אורלב: חוה, את היית מודעת לנתונים האלה?

חוה ברנע: לא.

זבולון אורלב: האם ישנה ועדת איידס אשר כוללת נציגים מכל משרדי הממשלה?

בת שבע זגורי: היתה ועדת היגוי בנושא איידס.

אניטה נודלמן: אנחנו מפעילים תוכנית בריאות כוללת של בריאות מינית ומניעת איידס בפנימיות.

אניטה נודלמן: בשנה שעברה ביצענו זאת ב-22 פנימיות, מתוכן 8 מוסדות דתיים.

אניטה נודלמן: התקציב לכך מגיע מהתקציב לשירותים סוציאליים והרפואיים שבתוך המינהל הציבורי.

אניטה נודלמן: התקציב אינו גדול, הוא עומד על 200 אלף שקל.

אניטה נודלמן: התכנית כללה 15-12 מפגשים בשעות אחר הצהרים בצורה לא פורמלית, שמועברים על ידי סטודנטים בשיתוף פרויקט איידס ירושלים והוועד למלחמה באיידס.

אדגה אברהם: אני מכיר את משרד החינוך, ואני שומע על ההעברות הכספיות, אך בפועל אני לא יודע לאן הכסף הזה מגיע.

אדגה אברהם: בשנת 1996 התכנסה ועדה בראשותו של הנשיא לשעבר, יצחק נבון, בעקבותיה הושגה קביעה, כי המדינה תעביר כל שנה סכום גדול לטיפול בנושא הזה.

אדגה אברהם: אני מרגיש שבפועל מה שקורה הוא הרבה פחות ממה שצריך להיות.

אדגה אברהם: צריכה להיות עבודה הרבה יותר ממשית.

אדגה אברהם: כל מה שאנחנו עושים הוא להתכנס פעם בשנה ולדבר על הנתונים המעידים על גידול במספר הנדבקים במחלה.

זבולון אורלב: האם אתה לא מרגיש כי חל שינוי לטובה במשך השנים?

אדגה אברהם: במהלך השנים ישנם שינויים לטובה, אך השינויים הם איטיים ביחס למה שקורה לאוכלוסייה.

אבירם גרמנוביץ: השנה אנחנו יודעים על 30 אלף בני נוער אשר נושאים את הנגיף, לעומת 20 אלף בני נוער אשר נשאו את הנגיף בשנה שעברה.

אבירם גרמנוביץ: אנחנו פועלים ב-90 בתי ספר תוך כדי שיתוף פעולה עם צה"ל, משרד החינוך, ארגון הפנימיות ומשרד הבריאות.

אבירם גרמנוביץ: הבעיה היא כי אין תקציב ייעודי לנושא החינוך.

אבירם גרמנוביץ: חייבים שהנושא יופיע בתור נושא לימוד חובה בתכנית הלימודית.

אבירם גרמנוביץ: אסור להשאיר זאת בתור ברירה ליועצת.

אבירם גרמנוביץ: בחלק מבתי הספר רק תלו סרט אדום ביום האיידס העולמי.

אבירם גרמנוביץ: כאשר הגענו לבתי הספר האלו ושאלנו את הילדים, אם הם יודעים כיצד נדבקים, הם לא ידעו.

אבירם גרמנוביץ: בשביל שהדברים יתקדמו, צריך להקצות יותר תקציב לעניין הזה.

יהודית נאות: מה הקשר בין תקציב ובין זה שבכל בית ספר חייבים לדבר על הנושא?

יהודית נאות: אם מחנך לא יודע לתת הדרכה על איידס, הוא לא מחנך ראוי.

אבירם גרמנוביץ: אנחנו זקוקים לתקציב.

אבירם גרמנוביץ: אנו מכשירים מדריכים, הכשרה של חמישים ושלוש שעות.

אבירם גרמנוביץ: אנחנו משלמים למנחים האלה, אנחנו עורכים להם מפגשי העשרה פעם בחודש וחצי.

זבולון אורלב: אם היה יותר תקציב היתה הסברה טובה יותר לנוער?

אבירם גרמנוביץ: כן.

אורי הנץ: אני מייצג את "בלה", אגודה לשמירת זכויות הפרט למען ההומואים, הלסביות והבי- סקסואליים.

אורי הנץ: אנחנו מקיימים פעילות הסברה המיועדת לקהילה ההומוסקסואלית, שנמצאת עדיין בסיכון גדול יותר.

אורי הנץ: הפעולה הראשונה שאנו עושים, היא שבירת ההכחשה שהקהילה היתה נמצאת בה לגבי הבעיה הזו.

אורי הנץ: משנת 1997 אנחנו מקיימים הסברה אינטנסיבית.

אורי הנץ: משנת 1998, ניתן לראות ירידה משמעותית במספר ההדבקות.

אורי הנץ: אנו עורכים גם הסברות לנוער הנמצא במסגרות של האגודה.

אורי הנץ: האגודה פתחה עשרות קבוצות ברחבי הארץ של נוער עד גיל 23.

אורי הנץ: המטרה שלנו היא שהם ידעו כי הם נמצאים בסיכון יותר גבוה מנוער אחר.

אורי הנץ: אנחנו מדברים עם הנוער הזה גם על נושא של סמים, בעיקר סמי מסיבות, אשר יכולים לגרום להתנהגות מינית לא בטוחה, וכן על דרכי ההדבקה.

אורי הנץ: הידע בקרב קהילה זו, הוא די גבוה.

אורי הנץ: למרות כל הפעילות שלנו, אנו לא מקבלים סיוע תקציבי, ממשלתי.

אורי הנץ: לפני שנתיים קבלנו סיוע ממשרד הבריאות של שמונים אלף שקל, לצורך קמפיין ספציפי.

אורי הנץ: האגף לתמיכה במשרד החינוך החליט השנה, כי אנו לא ראויים לתמיכה.

אורי הנץ: אנו מתקיימים רק מתרומות.

ענבל גור אריה: אני נשאית איידס כבר שמונה שנים, חברת הנהלת פרוייקט איידס ירושלים, מתנדבת מזה שש שנים לעמותה, ומספרת את סיפורי האישי בפני בני נוער.

ענבל גור אריה: בני הנוער נחשפים בפעם הראשונה בהכרת נשאית פנים מול פנים ושואלים שאלות רבות ומגוונות, ואני מצליחה באומץ רב לענות על כולן.

ענבל גור אריה: המשוב שאני מקבלת מבני הנוער הוא מדהים.

ענבל גור אריה: ההקשבה שלהם, התדהמה על פניהם, ההתייחסות האנושית שלהם כלפי, אינה ניתנת לתיאור.

ענבל גור אריה: למרות הקשיים הפיזיים והנפשיים של לחיות עם הנגיף, אני עושה את כל המאמצים להיות בכל בתי הספר הממלכתיים, הצבאיים, מג"ב, המתנ"סים, ותנועות הנוער, בכל שעה שאנו מוזמנים להרצאות.

ענבל גור אריה: אני רואה כיעוד את תפקידי כנשאית איידס, המדריכה בני נוער, וללא ספק משפיעה על המשך התנהגותם בעתיד.

ענבל גור אריה: אני נמצאת בקשר עם בני נוער גם לאחר עזיבתנו את המקום, על ידי כתיבת מכתבים הנשלחים אליי, הכוללים ברכות, שאלות ובקשות.

ענבל גור אריה: לא מעט תלמידים צילמו סרט לעבודת הגמר שלהם שאני במרכז העלילה שלו.

ענבל גור אריה: כולנו כאן סביב לשולחן יודעים, כי עשרים שנה מנסים למצוא תרופה למחלה ועדיין לא נמצאה תרופה.

ענבל גור אריה: על כן בתפקידי כמחנכת למניעת האיידס, עולה חשיבות העשייה והמניעה.

ענבל גור אריה: בשנת 2000 עד 2001, מסרתי את מסרי החברתיים, הרפואיים, הסוציאליים, והאישיים בפני כ- 10,000 תלמידים, וידיי עדיין נטויות להמשיך ולפעול בבתי הספר כל עוד נשמה באפי.

ענבל גור אריה: בקשה לי לוועדה מכובדת זו, תנו לנו להמשיך להסביר ולהדריך, תנו לנו להביא בפני הנוער את הסכנות והתוצאות של מחלת האיידס, על ידי כך שתאפשרו פעילות קבועה לאורך זמן בתוך מערכת החינוך כחלק בלתי נפרד ממערכת הלימודים השנתית, כדי שהצוות המוביל של בית הספר יאפשר שעות קבועות במערכת לכל כיתה וכיתה עם הדרכה, הסברה ומניעה.

ענבל גור אריה: איידס שווה היום למוות.

ענבל גור אריה: בואו נקדים תרופה למכה שהפכה להיות כלל עולמית.

ענבל גור אריה: לסיום, תזכרו, אין מספיק תקציב.

דן אנגלהרד: אני רציתי להוסיף, כי אני רוצה להגיע למצב שיתנהגו לילד חולה איידס כמו לילד חולה סרטן.

דן אנגלהרד: תפקידנו היא לשנות את הסטיגמה שיש על מחלת האיידס.

עידו ניסן: מערכת החינוך צריכה להוסיף יותר שעות במערכת, באופן קבוע, לטיפול בנושא מחלת האיידס.

עידו ניסן: אף פעם לא היתה לנו שעה קבועה במערכת לטיפול בנושא.

חוה ברנע: אני שותפה לד"ר אנגלהרד ברצון למוסס את העניין של שמירה על המחלה בסוד.

חוה ברנע: ככל שיפתחו את הנושא יותר, הנושא יהיה יותר לגיטימי.

חוה ברנע: ראינו מהניסיון שכשצוות חינוכי ידע על ילד נשא איידס, זה תמיד הועיל לו והוא קיבל טיפול טוב יותר.

רחמים מלול: חוה, האם יש היום פתיחות של מנהלי בתי ספר להכנסת הדרכה בנושא של איידס?

חוה ברנע: כן, יש פתיחות.

חוה ברנע: גם הלחץ של ההורים משפיע על כך.

רחמים מלול: מדוע הנושא של מחלת האיידס לא משולב בשיעורי חינוך מיני?

חוה ברנע: הוא משולב במסגרת השיעורים האלו.

רחמים מלול: לשיעורי חינוך מיני יש תקציב?

חוה ברנע: יכול להיות יותר טוב.

זבולון אורלב: אני רוצה לסכם.

זבולון אורלב: בהמשך לדיון והחלטות הוועדה משנה שעברה, אנחנו רוצים להוסיף ולומר, כי הוועדה קובעת, כי החינוך למניעת איידס הוא בגדר מאבק להצלת חיים, לכן ראוי שמערכת החינוך תגביר את מאמציה ותקציביה לחינוך למניעת איידס.

זבולון אורלב: הוועדה קובעת בצער, כי ההחלטה לביצוע סקר של משרד החינוך ומשרד הבריאות טרם בוצעה, ורשמה לפניה את הודעת משרד הבריאות, כי הוא מוכן להקציב 50% לביצוע סקר.

זבולון אורלב: לפי הודעת נציג משרד החינוך, הנושא ייבדק בחיוב.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת על הנקודה הזו הודעה תוך חודש ימים, האם יתבצע הסקר.

זבולון אורלב: הוועדה קובעת בצער, כי המשרד לא הקצה השנה מאה חמישים אלף שקל לפעולות משותפות עם הוועד למלחמה באיידס, כפי שעשה בשנת תשס"א.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לשקול בחיוב לחדש את הפרוייקט.

זבולון אורלב: הוועדה הצטערה לשמוע, כי אין פורום בין-משרדי קבוע שעוסק במאבק למניעת איידס, ופונה למשרד הבריאות להקים צוות בין-משרדי שיכלול את משרד החינוך, העבודה והרווחה, צה"ל.

דניאל שם טוב: היתה ועדה כזו, שהחליטה להתפזר, כיוון שהרבה מהדיונים היו לא כל כך אפקטיביים.

דניאל שם טוב: כרגע, משרד הבריאות מנסה להקים המשך לוועדה שתדון בנושאים שבאחריותה.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת, שיקום צוות בין-משרדי בראשות משרד הבריאות, כדי לגבש מדיניות לאומית מסודרת, וכדי שהיא תהווה פורום מקצועי להחלפת דיעות והחלפת מידע.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך, למסד ולקבוע בתכנית כישורי חיים את החינוך למניעת איידס, ולהגדיר שעות ולהקדיש יחידות זמן, שתהיינה בגדר חובה, כדי לטפל בנושא האיידס.

זבולון אורלב: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.