ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 361, 2001-12-03 11:00

חברי הוועדה: מוזמנים: נעמי שטרסר - סגנית מנהל אגף בכיר לכ"א בהוראה, משרד החינוך מאירה קפלן - ממונה על הרווחה של עובדי הוראה, משרד החינוך עו"ד אביגדור דנן - לשכה משפטית, משרד החינוך אשכנזי סופי - משרד החינוך כרמלה נאור - מינהל הגימלאות, ביטוח לאומי מוטי סמט - סגן מזכ"ל ויו"ר סניף ירושלים, הסתדרות המורים יפה שוקרון אלי בן לולו - סגן ראש עיריית בית שמש גדעון בן-דרור - יועץ הוועדה מרב ישראלי - יועצת משפטית לוועדה מנהלת הוועדה: יהודית גידלי נרשם על ידי: מילת - הקלטות ותמלול על סדר היום: זכויות עובדי הוראה נפגעי פעולות טרור – שוקרון יפה

הנני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך והתרבות בעניין זכויות עובדי הוראה נפגעי פעולות טרור.

הדיון נסוב סביב מקרה הטרור שהיה בארם נהריים, ששם נהרגו 7 תלמידות מבית הספר המקיף "עמית" בבית שמש לפני 4.5 שנים.

באותו פיגוע טרור נפשע שעשה חייל ירדני נפגעה המורה יפה שוקרון.

אני נפגשתי עם הגברת לפני חודשים ארוכים, וצר לי שעד היום בעייתה לא באה על פתרונה, ולכן ביקשתי לזמן את הישיבה.

אמנם לכאורה אנחנו דנים בבעיית פרט, אבל בעצם הדיון הנו בבעיית כלל.

אנו דנים בזכויותיהם של עובדי הוראה נפגעי פעולות טרור.

לשמחתנו אין הרבה כאלה; אבל לדאבוננו, בשנת הטרור האחרונה, נהרגו גם מספר עובדי הוראה: הגברת עמיתי ז"ל, הגברת בלישה ז"ל והגברת רינה דידובסקי ז"ל.

לצערי אני רואה את הנושא הזה כנושא אקטואלי.

אני מציע שניתן קודם לכול לגברת יפה שוקרון לתאר את הבעיה.

קודם כול, האם תוכלי קצת להחזיר אותנו ליום הקשה הזה בנהריים?

יפה שוקרון: לצערי, אין זה קשה, כי אנו עכשיו ממש בעיצומם של ימים כאלה.

יפה שוקרון: כל פעם שאני שומעת ירייה בשטח, אני כאילו סופגת מחדש ירייה.

יפה שוקרון: אני מרגישה את זה כל פעם מחדש - זה מחזיר אותי לאירוע יום-יום, מה גם שאני עדיין מרגישה את זה בגופי: יש קליעים ורסיסים.

יפה שוקרון: יש פה גם כאב נפשי וגם כאב פיזי.

יפה שוקרון: לפני 4.5 שנים יצאנו לטיול שנתי עם תלמידים.

יפה שוקרון: הייתי אז מחנכת כיתה ח - 4.

יפה שוקרון: זה היה היום האחרון לטיול, היום השלישי - טיול מהנה מאוד.

יפה שוקרון: יצאנו לכיוון נהריים, ואמרו לנו שזה המקום האטרקטיבי ביותר, הטוב ביותר - "מחכה לכם שם הפתעה לממש את השלום ברגלינו.

יפה שוקרון: ".

יפה שוקרון: באמת חיכינו להפתעה.

יפה שוקרון: לא ידענו מה מסתתר מאחור.

יפה שוקרון: ידענו שאם יש אישור מותר להיכנס.

יפה שוקרון: באמת בדקו אותנו בצורה דקדקנית ביותר: כל כלי הנשק הופקדו שם בכניסה; לקחו תעודות זהות של המורה, של המלווים.

יפה שוקרון: היינו שתי מורות, שני מורים ומדריך, שעלה שם בגשר והיה אמור לתת לנו הסבר במקום.

יפה שוקרון: עברנו את 'גשר נהריים', הסבירו לנו מדוע הוא נקרא כך, ובאמת החכמנו.

יפה שוקרון: אני אישית, זאת הייתה הפעם הראשונה ששמעתי על המקום וראיתיו.

יפה שוקרון: במקום עצמו, כשירדנו מהאוטובוס, צפינו בנוף הקסום באמת.

יפה שוקרון: המדריך הספיק לומר משפט אחד: "מימינכם תחנת רוטנברג; משמאלכם רמת הגולן.

יפה שוקרון: התבוננו היטב!".

יפה שוקרון: לא אשכח את זה לעולם.

יפה שוקרון: ואז צרור יריות פילח את הדממה, את הרוגע, את היופי ואת כל מה שמסביב.

יפה שוקרון: לא קלטנו מייד מה קורה.

יפה שוקרון: אני אישית לא חשבתי, ומייד הסתובבתי אחורה, כי כולנו היינו ופנינו אל הנוף וגבנו אל המחבל, שעמד במגדל השמירה ואמור היה בעצם להגן עלינו.

יפה שוקרון: האיש היה חייל ירדני - ממש חייל.

יפה שוקרון: עד מהרה הבנו שאין אלה צלפים ושאין זה מישהו שמתאמן במקום.

יפה שוקרון: אז כולנו נכנסנו לפאניקה.

יפה שוקרון: תלמידות נפלו, וכמורים, ניסינו למצוא מסתור לתלמידים.

יפה שוקרון: לא היה הרבה, גם לא הכרנו את השטח, אך הפלנו אותם למדרון שדקה לפני כן אמרתי לתלמידים להיזהר, לא לרדת - 'זה מסוכן.

יפה שוקרון: שלא תקבלו מכה ולא תיפלו.

יפה שוקרון: '.

יפה שוקרון: פתאום מצאתי את עצמי דוחפת בנות לתהום הזו, כי זה היה המפלט היחידי שהיה לידנו.

יפה שוקרון: הפלנו בנות, דחפנו אותן, ביקשנון להוריד ראש.

יפה שוקרון: בנות כבר נפגעו אז.

יפה שוקרון: אני זוכרת שתוך כדי שאנחנו מתגוננים ומחפשים מקום מסתור, המלווה השני צעק שתלמידה נהרגה ושהיא איננה עונה.

יפה שוקרון: הבנו שאנחנו בצרה מאוד קשה.

יפה שוקרון: ברגע הזה הוא כבר הספיק לירות מחסנית שלמה.

יפה שוקרון: הוא החליף מחסנית, ואני נפגעתי מהמחסנית השניה.

יפה שוקרון: בזמן שניסיתי לכסות ולגונן על תלמידה שצעקה "יורד לי דם, המורה" 'חטפתי צרור' בשכם השמאלי - 4 כדורים נכנסו לגופי.

יפה שוקרון: ברוך השם ניצלתי, אפשר לומר.

יפה שוקרון: אני חיה, אני נושמת, אני הולכת.

יפה שוקרון: אני עדיין חשה את הכאבים; אני בטיפולים, פסיכולוגים, נפשיים וגם בפיזיותרפיה פעמיים בשבוע.

יפה שוקרון: עברתי שני ניתוחים - הוציאו לי קליע אחד, ונשארו לי עוד שני קליעים ורסיסים בגופי.

יפה שוקרון: לצערי ה'סיפור' הזה לא נגמר.

יפה שוקרון: יום-יום אנחנו שומעים ורואים דברים כאלה.

יפה שוקרון: מאוד קשה לי עם זה.

אני מבין שהתייצבת בפני ועדה רפואית.

נכון?

יפה שוקרון: אני מתייצבת בפני ועדה רפואית כל שנה לפני תחילת השנה.

יפה שוקרון: בשנה הראשונה לא חזרתי לעבודה, כמעט 8 חודשים הייתי בשיקום.

יפה שוקרון: אחרי זה התגעגעתי מאוד לעבודה, ורציתי מאוד לנסות לשוב, וחזרתי אפוא לעבודה לסירוגין - בהתחלה 4 שעות, אחר כך 6 שעות.

יפה שוקרון: אחרי זה עוד פעם עברתי טיפולים, ולכן הייתי 3 חודשים בחופשה.

יפה שוקרון: בזמן שהייתי בבית, קיבלתי משכורת מלאה מהמוסד לביטוח לאומי.

יפה שוקרון: כשחזרתי לעבודה חלקית התחילו הבעיות.

יפה שוקרון: הביטוח הלאומי אמר לי שכל זמן שאני יושבת בבית, משלמים לי משכורת מלאה.

יפה שוקרון: באמת היו לי כל האישורים וכל המסמכים לשבת בבית, אולם לא יכולתי.

יפה שוקרון: בבית היה לי הרבה יותר קשה מבחינה נפשית, וממש אהבתי את העבודה.

יפה שוקרון: הרגשתי גם כאילו אני מפקירה את התלמידות - הן שם, ואני בבית - ואני רוצה לחזור לאלה שנפצעו ולאלו שעדיין בבית הספר.

יפה שוקרון: חזרתי ל- 4 שעות הוראה, ובזמן הזה משרד החינוך הודיע לי שאין לו אפשרות להשלים לי את המשכורת, אלא אם כן אני עובדת על חשבון ימי מחלה שהיו צבורים לזכותי.

יפה שוקרון: היו לי בערך 400 ימי מחלה שצברתי במשך 20 שנות עבודה.

יפה שוקרון: הבנתי שאין ברירה אחרת אחרי שפניתי לכל הגורמים האחרים, ואז עבדתי שנתיים על חשבון ימי מחלה.

יפה שוקרון: בשנה השלישית יצאתי לשנת שבתון, ואז לא הייתה בעיה לאף אחד.

יפה שוקרון: בשנתיים האחרונות, לפי המלצת הוועדה הרפואית, אני עובדת שליש משרה, 8 שעות, ואני גם משתכרת בעבור 8 שעות בלבד.

יפה שוקרון: בנוסף לזה, נפגעו זכויותיי כעובדת הוראה.

יפה שוקרון: אני הייתי מחנכת כל שנות עבודתי - וכמובן גמול חינוך כיתה איני מקבלת.

יפה שוקרון: כל ימי המחלה נוצלו כבר, ועכשיו יש לי בעיה: אין לזכותי כמעט ימי מחלה.

יפה שוקרון: דבר נוסף, זכויות שקיבלתי בעבר, כמו תמריצים - כעובדת בבית שמש היו לי שנתיים ותק - בוטלו כיוון שאינני עובדת חצי משרה, והחוק אומר שבפחות מחצי משרה אין מגיע לי.

אין זה החוק - זו הוראה פנימית של המשרד.

יפה שוקרון: לי נאמר שבפחות מ- 12 שעות אין מגיע לי.

יפה שוקרון: דבר נוסף, הייתי מקבלת 'קרן שבתון', קרן השתלמות.

יפה שוקרון: כיוון שאינני עובדת משרה מלאה, גם זה בוטל - ועל כן אני משלמת את זה על חשבוני.

יפה שוקרון: השלמתי בשנים האחרונות תואר שני, אבל לצערי זה איננו בא לידי ביטוי, מכיוון שמתוך 8 שעות 5% זה באמת 'לעג לרש'.

יפה שוקרון: גמולים נוספים גם כן בוטלו, צומצמו, ואני מרגישה שאני נפגעת פעם שניה.

יפה שוקרון: זכויות מינימליות שהיו מגיעות לי איני יכולה לקבל.

יפה שוקרון: אני אם ל- 6 ילדים, ומשכורת של 8 שעות, אין בה די.

האם מהביטוח הלאומי את מקבלת איזושהי גמלת נכות?

יפה שוקרון: מהביטוח הלאומי אני מקבלת גמלת נכות בסך 30%.

יפה שוקרון: זה בערך 1000 שקל.

זה שווה ערך לאיזה היקף ממשרת ההוראה שלך?

יפה שוקרון: חושבתני שזה שווה ערך ל- 7-8 שעות.

שזה פחות או יותר שליש משרה.

כלומר גמלת הנכות מכסה לך בערך שליש משרה.

מבחינת ההכנסות שלך, יש לך פחות משליש משרה.

יפה שוקרון: הרבה פחות.

מוטי סמט: כל הגמולים וכל השאר שהיא הפסידה זה פחות משליש משרה.

אני סבור כמוך; סבורני שאתה צודק.

התמונה כאן, כמו שהחברים מבינים, שהוראות שחלות על עובדי הוראה רגילים שמסיבות שלהם החליטו לצמצם את משרתם, אין חלות עליהם כל מיני זכויות.

פתאום פה זה תופס מורה שהיא מכורח המציאות של נפגעת טרור בשליחותה כמורה ותוך כדי תפקידה - פתאום מחילים עליה את אותם כללים.

כמובן כל יתר הבעיה של היקף המשרה, הכנסה שחסרה לה, ניצול ימי המחלה - אני חושב שיש פה בעיה.

מר אלי בן לולו הנו חבר מועצת עיריית בית שמש, והוא הזעיק אותי לטפל במקרה.

אני מודה לך שהפנית אותי למקרה הזה.

אני נותן לך את רשות הדיבור.

אלי בן לולו: הייתי גם ממלא מקום ראש העיר הרבה שנים, ובזמן האירוע טיפלתי בעניין, מהתחלתו ועד סופו.

אלי בן לולו: עד היום אני ממשיך ללוות את המשפחות, וכששמעתי את הבעיה מהגברת שוקרון, אמרתי שאין זה יכול להיות שכל המשרדים אינם מטפלים בה בצורה הולמת.

אלי בן לולו: אלמלא הגברת שוקרון לא הייתה חוזרת להוראה והייתה נשארת בבית, מדינת ישראל הייתה משלמת את הכול.

אלי בן לולו: אבל כיוון שהמורה רוצה לחזור לעבודה ורוצה לתרום מיכולתה ומכשרונה, 'מקצצים' לה בשכרה.

אלי בן לולו: זה משהו שאיננו נתפס!

כרמלה נאור: אני רוצה לדבר בעניין ההערה שלך.

כרמלה נאור: אילו היא הייתה ממשיכה לשבת בבית, הייתה מקבלת גמלה מלאה, ובגלל זה שהיא יוצאת לעבודה היא מקבלת גמלה חלקית.

כרמלה נאור: אמות המידה של הביטוח הלאומי אינן כאלה.

כרמלה נאור: מה שקובע לעניין קבלת גמלה מחליפת שכר קשור לתעודות רפואיות.

כרמלה נאור: אם הרופא המטפל אומר שהיא אינה מסוגלת לחזור לעבודה, התעודות האלה נבדקות על ידי רופא בכיר אצלנו, בביטוח הלאומי, ועל סמך זה אנחנו ממשיכים לשלם.

כרמלה נאור: ברגע שהרופא שלנו בדעה שהיא מסוגלת לחזור לעבודה או לעבודה חלקית - הוא איננו מאשר את התעודות של הרופא המטפל.

כרמלה נאור: או אז אנחנו יוזמים העמדה בפני ועדה רפואית, שהיא תקבע את אחוז הנכות.

כרמלה נאור: בהתאם לאחוז הנכות היא מקבלת את התגמול ואת ההטבות שמעניק החוק.

יפה שוקרון: זה ברור שלא הייתי יושבת בבית ללא המלצה של רופא.

כרמלה נאור: זאת המגבלה שלנו - אין זה עניין של רוע לב או איזושהי שרירות לב.

אני בדעה שמוקד הבעיה איננו הביטוח הלאומי, אלא מערכת החינוך.

משרד החינוך הוא המעסיק שלה, ולנו יש ציפייה שהמערכת הזאת תראה איך פותרים את הבעיה - או בדרך העקרונית, או על בסיס של פתרון בעיית פרט.

נעמי שטרסר: לגבי מה שהגברת שוקרון הגיבה, יש קצת אי דיוקים.

נעמי שטרסר: זה איננו משנה.

נעמי שטרסר: אני מבינה שהבעיה היא מעתה ואילך.

לא! הבעיה היא בשנתיים האחרונות.

יפה שוקרון: השנתיים האחרונות זה השכר, אולם הזכויות בעצם כבר נפגעו.

בואי נדבר כרגע על 'מעתה ואילך', ואחרי זה נדבר על העבר.

נעמי שטרסר: המצב הוא כרגע שבאמת אין לה ימי מחלה.

נעמי שטרסר: משרד החינוך יכול לשלם משכורת באחת מ- 2 אפשרויות: או שמישהו עובד, ואז הוא מדווח על ידי מנהל בית הספר, או על חשבון ימי מחלה.

נעמי שטרסר: כרגע המצב הוא שהיא ניצלה את כל ימי המחלה.

נעמי שטרסר: לא רק שהיא ניצלה את כל ימי המחלה, כי אם גם נתנו לה 3 חודשים חצי משכורת לפי התחשיב.

נעמי שטרסר: 3 חודשים נתנו לה מהקרן של ימי מחלה; ועוד, כדי להשלים לה מעבר ממה שיש לנו לפי ההוראות הפנימיות, גם נתנו לה על חשבון מצבת מעבר, מין דבר שהוא קצת לא מסודר.

נעמי שטרסר: או אז נתנו לה עוד כמה חודשים כדי לגמור את השנה שעברה.

נעמי שטרסר: זאת אומרת שכל השנה שעברה היא קיבלה 8 שעות בגין העבודה בדין - וכל יתר השעות על חשבון כל מיני קרנות.

נעמי שטרסר: כרגע באמת ימי המחלה אזלו.

נעמי שטרסר: אין לנו אפשרות אחרת לשלם לה, ולכן אני חוזרת אולי לביטוח הלאומי.

נעמי שטרסר: אני מבינה שיש לה זכויות כפולות: יש לה גם זכות של נפגעת טרור וגם זכות של נפגעת תאונת עבודה.

יפה שוקרון: זה איננו גם וגם.

נעמי שטרסר: זאת אומרת שהיא ניצלה את כל אפשרויות המקרה שלה.

כרמלה נאור: אנחנו נותנים לה מכתב בחירה, מפרטים לה את הזכויות לפי נפגעי פעולות איבה ולפי נפגעי עבודה - וזכותה לבחור באיזה חוק היא רוצה.

נעמי שטרסר: אנוכי איני מוצאת כרגע אפשרות מאין לשלם לה.

קודם כל, הבה נבין אם אנחנו מסכימים על האבסורד.

יש לי עובדת הוראה נפגעת פעולות איבה בתפקידה כמורה, שהוועדה הרפואית אומרת שהיא יכולה לעבוד 1/3 משרה.

הזכויות שלה בביטוח לאומי הן כאלה שזה בערך מגיע ל- 25% ממשרה.

מי אחראי על כל היתר?

נעמי שטרסר: איני יודעת.

אם נסכים שהמדינה קודם כול צריכה להבין שיש פה איזשהו אבסורד, נוכל לחפש את הפתרון.

נעמי שטרסר: אני מבינה אותך, אולם השאלה היא באמת קודם מהו מצבה.

נעמי שטרסר: הוועדה הרפואית עומדת מדי שנה בשנה - זה לא לצמיתות.

נעמי שטרסר: אם זה לצמיתות, כי אז יודעים שהיא צריכה לצמצם את משרתה.

נעמי שטרסר: כל זמן שזה לא היה לצמיתות, הרי באמת הסתדרנו עם כך.

את יודעת שזה איננו לצמיתות.

נעמי שטרסר: אני יודעת שכרגע אין זה לצמיתות.

נעמי שטרסר: השאלה איך היא חושבת לעתיד, או האם אין יכולים לדעת כלל?

אי אפשר לדעת.

כרמלה נאור: בעניין הוועדה הרפואית, היא קובעת אחוז נכות מסוים.

אני דיברתי על ועדה רפואית מיום 29.8.01 של שירות המדינה, שקובעת את היכולות של מורים לעבוד.

כל שנה הועדה קובעת מחדש את העניין.

רופא שירות המדינה קבע שהיא יכולה לעבוד עד 1/3 משרה, והיא רוצה - והיא עובדת - 1/3 משרה.

הזכויות שלכם מגיעות לסדר גודל של 25% משרה.

נמצאת פה עובדת הוראה עם 58% משרה ושואלת את עצמה איפה עוד 42% משרה שלה.

'האם בגלל שליוויתי תלמידים ונפגעתי בפעולות טרור, אזיי אני צריכה להיפגע בהכנסותיי?

אני הרי רוצה לעבוד.'.

נעמי שטרסר: רציתי להדגיש שמבחינת הוועדה שלנו, שהיא עצמאית בהחלט בהחלטתה, אם הגברת שוקרון מסוגלת לעבוד, היא יכולה לעבוד עבודה מלאה, ולא תיפגע שום זכות שלה.

אני 'אוהב' לשבת בוועדה ולשמוע את הממשלה מדברת ב- 4 קולות.

יש ממשלה, וזרועותיה צריכות להיות מתואמות.

כל משרד רואה את החלק שלו - ואין ראיה תואמת.

יש סיבה רפואית, לפי רופא שירות המדינה, להמשך עבודתה בשנת הלימודים תשס"ב בהיקף של 1/3 משרה.

זה מסמך ברור שיכול לומר שהיא איננה יכולה לעבוד משרה מלאה.

רופא המדינה קובע את זה, לא רופא של ועדת החינוך.

חתום פה ד"ר ר.

מני, רופא שירות המדינה במחוז ירושלים.

יש פה אבסורד!

נעמי שטרסר: אני מבינה, ברם השאלה היא: מה אנו בכלל עושים?

נעמי שטרסר: לפי התקנות הקיימות כרגע, אין לנו אפשרות.

נעמי שטרסר: השאלה אם באמת צריך לשנות את התקנות "בגדול".

שנו! אתם שלטון.

נעמי שטרסר: היות שהמצב לא טוב, ו"לא עלינו" - עלולים להיפגע עוד אנשים.

מה מונע ממך לשנות את התקנות?

אתם שלטון.

נעמי שטרסר: האוצר ימנע את זה, משום שזה עולה בהרבה כסף.

אני אינני יודע.

אם חברי כנסת יציעו הצעת חוק, זה יעלה אולי ביותר כסף.

נעמי שטרסר: האם אתה סבור שבכל מקרה, כשיש אירוע כזה, צריך לתת משכורת מלאה עד שהיא תבריא או עד שתתבשר 'לצמיתות', וייקבע צמצום משרתה?

אומרני שמורה נפגעת פעולת איבה תוך כדי מילוי תפקידה אינה יכולה להיפגע בשכרה.

זו תוצאה שאיננה מתקבלת על הדעת.

אם מישהו חושב שזה מתקבל על הדעת, שיתווכח אתי.

קודם כל, הבה נתווכח על הרציונאל, אם מישהו חושב שזה מתקבל על הדעת, בעיקר שזה מצב זמני.

לשנת הלימודים תשס"ב אתם צריכים למצוא לה פתרון.

אתם צריכים לעשות חשבון שהיא מרוויחה כך וכך מהביטוח הלאומי, כך וכך ממכם - והיתר אתם משלימים לה.

יש 120,000 מורים במדינת ישראל; מה הבעיה עם מורה אחת??

מוטי סמט: אני רוצה לדייק בקשר לדברים שאמרה הגברת שוקרון, והיא אמרה את זה בעדינות.

מוטי סמט: ההפסד הוא הרבה יותר גדול ממה ששמענו כאן, ואסביר גם מדוע.

מוטי סמט: לאחר מכן אנו צריכים לחשוב היאך עושים את הכול כמקשה אחת, גם אחורנית וגם לעתיד.

מוטי סמט: מה זה הפסד ימי המחלה?

מוטי סמט: כשאדם מגיע לגיל 55 וצריך לקבל את ימי המחלה עם פרישתו, עם אפשרות של יציאה בגיל 55, היא הפסידה את ימי המחלה - ומדובר בעשרות ומאות שקלים.

מוטי סמט: היא הפסידה את האפשרות ללמוד; היא הפסידה את קרן ההשתלמות שלה; היא הפסידה את הקידום האישי.

מוטי סמט: מדובר ביותר הרבה מאוד דברים.

מוטי סמט: המשמעות היא רבה; ההיקף הרבה יותר גדול.

מוטי סמט: לכן אין יכולים לגדור את זה ב- 1/3 משרה או ב- 1000 שקל של הביטוח לאומי שהוא סכום לא משמעותי, הוא מעט - 'טיפה בים'.

מוטי סמט: אני רוצה לתאר את התיאור הבא: אדם שעובד 1/3 משרה מאבד את קידום הוותק, את התמריצים, את שנת השבתון.

מוטי סמט: מדובר במשמעות הרבה יותר רבה.

מוטי סמט: אחד הדברים היפים שעשה משרד החינוך זה לתת פתרונות לאנשים בריאים, שאינם חולים - היו פתרונות, מצבת מעבר, על עשרות אנשים בשנה.

מוטי סמט: לדעתי למפרע היו צריכים להחזיר קודם כול את האפשרות, כי מצבת מעבר היא תמיד על משרה אחת.

מוטי סמט: יש מקרה חריג 1 או 2 או 10 מתוך 120,000 מורים.

מוטי סמט: משרד החינוך יכול לאפשר - יחד עם החשבות - לסגור עניין, להשלים את הכול בצורה מסודרת מבלי לפגוע בימי המחלה.

מוטי סמט: את ימי המחלה צריך להשאיר הצידה, ואם אפשר, להעביר את זה בתקנה פנימית בתוך נציבות שירות המדינה, כי המקרה הוא חריג.

מוטי סמט: גם אנו צריכים לשלם אצלנו, עם המשרד, את קרן ההשתלמות.

מוטי סמט: אין ניתן לשלול את הקרן גם ב- 1/3 משרה במקרה כזה.

מוטי סמט: האם היא הזמינה את הפעולה, חס ושלום?

מוטי סמט: 'נפל עליה' דבר כזה - אדרבא, אולי במצב כזה היא הייתה יכולה ללמוד יותר בביתה במסגרת הזאת?

מוטי סמט: בוועדה המשותפת שלנו צריכים לפתור גם את בעיית קרן שנת השבתון, כי ההפסד הוא הפסד משמעותי - אין הוא רק שנת לימודים.

מוטי סמט: זה סבב שלם של דברים שנגררים.

מוטי סמט: אני מדבר על הוותק העתידי - כשהיא תצא לגמלאות, לפי מה ייחשבו השנים שלה - לפי 1/3 משרה ולא לפי משרה מלאה?

מוטי סמט: מי יבדוק את זה, ומי ייתן תשובה?

מוטי סמט: אסור לתת לזה לקרות.

מוטי סמט: ראינו מה שקרה לאותה גננת שנפגעה בדרום, בנצר חזני.

על איזו גננת אתם מדברים?

נעמי שטרסר: גברת פחימה.

האם היא גננת בשירות המדינה?

לא ידעתי.

או אז, זו עוד מורה.

מוטי סמט: אנחנו מדברים כרגע על 10 מקרים.

מוטי סמט: היה הסיפור עם הגברת רינה דידובסקי ז"ל, שאז דיברתי עם בעלה בקשר לאפשרויות, לזכויותיה לאחר פטירתה.

מוטי סמט: בעלה בא ובדק, והתברר שהרבה דברים זקוקים לתיקון.

מוטי סמט: לכן אני אומר שכדאי בוועדה המשותפת לשבת לחשוב - אנחנו יחד אתכם, איך פותרים את הבעיה, כי הבעיה היא הרבה יותר רצינית מהתיאור ששמענו כאן.

נעמי שטרסר: ברצוני בכל זאת לתקן חלק מהדברים.

נעמי שטרסר: היא מקבלת את הדרגה, וגם מה שקיבלה על חשבון ימי מחלה.

נעמי שטרסר: גם יתר הדברים שהיא קיבלה בזמן ימי המחלה - מחלה נחשבת לעבודה לכל דבר ועניין.

לא.

היא מדברת על ההווה! היא אמרה שכל עוד היה ניצול של ימי המחלה, המשרה הייתה מלאה.

נעמי שטרסר: האם אתה טוען שחבל לה על ימי המחלה?

מוטי סמט: בוודאי!

מוטי סמט: כמה הן שנות הוותק שלך?

יפה שוקרון: 25 שנה.

מוטי סמט: זה הרבה להפסיד ימי מחלה של 25 שנה.

נעמי שטרסר: זה לפנים משורת הדין הקיימת לחשוב על פתרון.

הדין הקיים נעשה על ידי בני אדם, ולא חשבו בו על כל האפשרויות.

דין אלוהים איננו משתנה, אך דין בני אדם משתנה בהחלט.

סופי אשכנזי: אני חושבת שמי שצריך לטפל בזה זה גם המוסד לביטוח לאומי, במסגרת הביטוח הסוציאלי שלהם.

סופי אשכנזי: אין נראה לי שזה נכון 'להפיל' את הכול על משרד החינוך.

סופי אשכנזי: אני מבינה שיש בעיה, אבל זה הוא הדין הקיים.

סופי אשכנזי: צריך אולי לעשות חשיבה משותפת עם כולם - גם עם משרד האוצר וגם עם ההסתדרות.

סופי אשכנזי: יש לזה גם השלכות רבות.

מוטי סמט: כמה אחוזים משלמים בשנה לפורש?

סופי אשכנזי: זה פשוט מכסה את ההוצאות של משרד החינוך בגין תביעת תלמידים ולא תביעות של המורים.

סופי אשכנזי: מי שמבטח את המורים זה המוסד לביטוח לאומי.

קריאה: אבל לא נפגעי איבה.

מוטי סמט: "עמבל" זה הביטוח, באמצעות המשרד, שכל מורי ישראל מבוטחים בו אוטומטית.

מוטי סמט: לא?

סופי אשכנזי: לא, לא.

סופי אשכנזי: "עמבל" איננה מבטחת.

סופי אשכנזי: "עמבל" היא בעצם חברה פרטית שמנהלת את הקרן הפנימית לביטוחי הממשלה.

סופי אשכנזי: היא מכסה את החבות של משרד החינוך בפני תביעות משפטיות של צד ג', של תלמידים בלבד.

מוטי סמט: וגם של מורים.

סופי אשכנזי: למורים יש הסדרים מסוימים לגבי הגנה משפטית, לגבי מורים מלווים.

סופי אשכנזי: יש ביטוח תאונות, תאונות אישיות - שזה משהו נפרד.

כשאני התכוונתי למשרד, המשרד הוא הכתובת להוביל את הפתרון.

אני אינני אומר שהוא צריך לשאת אותו לבדו; הוא צריך לקחת גם את נציבות שירות המדינה.

אני למשל אינני יודע מה דין עובדי המדינה במקרה כזה.

בעיניי מורה שמוביל תלמידים הוא שונה מעובד דואר שמוביל דואר.

המחויבות של מורה כלפי תלמידותיה היא שונה מהמחויבות של עובד דואר כלפי המעטפות.

יש פה מחויבויות מוסריות שונות, מהבחינה הזו שהיא איננה יכולה לעזוב את התלמידים ולברוח - עובד דואר יכול לעזוב דואר ולברוח.

סופי אשכנזי: יש אחריות, בוודאי.

מורה צריכה להתייצב בראש תלמידותיה.

'אין לזה אח ורע.

".

אולי רק לצה"ל גם כן ישנה האחריות הזאת.

אני גם סבור שנציבות שירות המדינה צריכה להיכנס פה לתמונה.

הבעיה היום במדינה שאומרים: אין זה שייך, לא לזה ולא לזה.

מהי התוצאה?

מורה נפגעת פעולות איבה נפגעת בשנית.

לכן אנחנו קיימים, כדי להעיר את אותם אנשים.

מאירה קפלן: אני פגשתי את הגברת שוקרון לפני שנה כשנכנסתי לתפקיד הממונה על הרווחה.

מאירה קפלן: יחד אתה ניסיתי לבדוק את כל הדברים, עם הביטוח הלאומי בתאונות עבודה ובנפגעי פעולות איבה.

מאירה קפלן: לא מצאתי שום דרך שבאמת אפשר לעזור לה בה מעשית.

מאירה קפלן: זאת אומרת שמה שהמשרד עשה זה לקחת ימי מחלה - זה היה נוח, זמין.

מאירה קפלן: מיצינו את הפתרונות האפשריים.

אתם מיציתם את הפתרונות במסגרת הכללים הקיימים.

צריך לחשוב בהתייעצות רחבה ולהגיד שהגענו למסקנה שהכללים אינם נותנים לנו פתרון כמו שאנחנו סבורים שצריך להיות הפתרון.

לכן אין מייחסים את המקרה לכללים, כי אם את הכללים למקרה.

מוטי סמט: אתן לך דוגמה הפוכה: מורה שפורש, לפעמים המשרד או הנציבות נותנים חודשי הסתגלות למי שפורש.

מוטי סמט: מדוע?

מוטי סמט: גם במקרים כאלה היו צריכים לתת שנתיים הסתגלות לאדם שיחזור לעבודה, אלא בצורה הפוכה.

מוטי סמט: אדם בריא ושלם יוצא לחופשה, מקבל 6 חודשים, למה לא?

מוטי סמט: הסתגלות למה?

מוטי סמט: מדוע אדם שנפגע בפעולות איבה, במקרים שכאלה צריך לעבור את כל מדורי הגהנום הללו ולא למצוא פתרונות של הסתגלות לחיים תקינים?

מוטי סמט: צריך למצוא פתרון, כי המקרים הולכים ומתרבים.

מוטי סמט: והיה ונפתור את הבעיה מעבר למפרע, ולא מהיום ואילך - נקווה שלא נזדקק, ברם צריך לחשוב על דרך אחרת.

יפה שוקרון: אני מוכרחה להעיר: הרגשתי ממש כאילו אני צריכה 'לקבץ נדבות'.

יפה שוקרון: הגברת קפלן השתדלה, והיא כתבה, ונתנו לי עוד 3 חודשים ועוד 3 חודשים.

יפה שוקרון: אפילו מסמך לא קיבלתי.

יפה שוקרון: זאת הרגשה מאוד לא טובה: אינני רוצה ב'קיבוץ נדבות', אלא במעמד של מורה - ולהחזיר חובות.

יפה שוקרון: כל הגורמים הביעו נכונות לעזור, אך תמיד 'נתקעו'.

יפה שוקרון: אמרתי לגברת קפלן שחבל 'למשוך את הזמן עוד ועוד', ונעלה את הכול לשולחן הדיונים.

מאירה קפלן: הסמכויות שלנו, שלי ושל הגברת שטרסר, מוגבלות.

מאירה קפלן: צריך מישהו שייקח את האחריות עליו.

מוטי סמט: צריך להפגיש את המשרד עם החשבות, עם נציג הנציבות, עם הביטוח הלאומי, עם משרד האוצר - ולפתור את הבעיה מהדוגמה האישית הזאת.

אם לאו - אני אעשה חוק; הנני אומר לכם.

נעמי שטרסר: נזמן ישיבה עם כל הנוגעים בדבר.

אם אני מעלה כזה חוק, כולם יצביעו בעדו; אולם אני לא בעד לחוקק חוק.

אם אפשר להגיע להסדרים - הרבה יותר טוב.

לפעמים אין למערכת הכוח לשנות את עצמה למציאות, ואז אין ברירה.

נעמי שטרסר: הנני בדעה שלאור הבקשה הזאת, אנו נזמן ישיבה משותפת של המשרד, ייעוץ משפטי, כוח אדם, החשבות, הביטוח הלאומי ונציבות שירות המדינה.

אני מבקש שהישיבה הזאת תהיה אצל מנכ"לית המשרד.

אם היא תהיה ברמה של מנכ"לית משרד, יודעני שיהיו גם סמכויות לשנות הוראות.

כמה זמן?

חודש ימים זה סביר?

בסדר, חודש ימים - ולא יאוחר מ- 45 יום.

נעמי שטרסר: זה כבר לוח הזמנים של המנכ"לית, לא שלנו.

שנסכם כך: באמצעות המקרה של המורה יפה שוקרון, שנפגעה בפעולת איבה ב'אסון נהריים', שנהרגו בו 7 תלמידות "המקיף הדתי עמית" בבית שמש, מתברר כי יש פגיעה בזכויות מורה נפגע טרור.

שנסכם כך: הוועדה קובעת כי אין זה מתקבל על הדעת שעובד הוראה שנפגע בפעולת טרור/איבה תוך כדי מילוי תפקידו ייפגע בשכרו או בזכויותיו, ולכן דורשת הוועדה לקיים דיון אצל מנכ"לית משרד החינוך, שישתתפו בו נציגי המשרד, הביטוח הלאומי, נציבות שירות המדינה, אגף התקציבים במשרד האוצר, הממונה על השכר וארגוני המורים, כדי לגבש פתרון שיסדיר את הזכויות.

שנסכם כך: התברר שבמסגרת הכללים הקיימים כיום, כנראה שאין פתרון, ולכן יש צורך לקיים דיון בשינוי הכללים, כדי לתת מענה הולם לבעיה.

שנסכם כך: הנני מתכבד לנעול בזאת את ישיבת ועדת החינוך והתרבות מיום ה- 3/12/2001 בדבר זכויות עובדי הוראה נפגעי פעולות טרור.