ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 294, 2001-06-26 11:00

זבולון אורלב: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה בעניין הצעת חוק הסעות תלמידים, של חבר הכנסת עופר חוגי.

זבולון אורלב: בפעם הקודמת קיימנו דיון וסיכמנו אותו בכך שאני מבקש שבדיון הבא תשתתף מנהלת אגף ההצטיידות שוש ימין, ושיוצגו בפירוט הכללים והפרוצדורות, ועדת החריגים והניתוחים בכמה הסעות מדובר בחינוך המיוחד, כמה נוסעים בהסעה מאורגנת וכמה בציבורית, כך שתהיה תמונה שבעזרתה נוכל לקבל איזושהי החלטה וכך נוכל להתקדם.

עופר חוגי: עד היום נושא ההסעות לא מוסדר בחוק.

עופר חוגי: זאת הבעיה העיקרית שאני חושב שגורמת בעיה.

זבולון אורלב: זאת הצעת החוק שלי שמדברת על כך שעצם קיום הסעה לצורך חינוך חובה לא מוסדר בחוק, אלא רק מוטל על הרשות המקומית לארגן את ההסעה.

זבולון אורלב: אמש קיבלתי טלפון מראש עיריית כרמיאל, עדי אלדר, שהוא גם יושב ראש השלטון המקומי, והוא אמר לי שעומדת להיות בעיה חמורה מאוד לגבי הסעות של החינוך הדתי בכרמיאל.

זבולון אורלב: לטענתו הורידו אותו מעדיפות לאומית, שפירושו שהוא לא יקבל יותר השתתפות של 100%, אלא רק של 50%.

זבולון אורלב: את ה-50% שמשרד החינוך נותן לו זה בסדר גמור, אבל אין לו מאיפה לתת את ה-50% האחרים ולכן הוא יצטרך לחייב את ההורים.

זבולון אורלב: אמרתי לו שזה לא יעלה על הדעת, הרי יש הוראות, חוזר מנכ"ל וכו'.

זבולון אורלב: הוא אמר לי שאין לו מאיפה לממן את ההסעות האלה או שהאוצר יגיד לו מאיפה לקחת את הסכום.

אורי שוסטרמן: שיבדוק איך זה נעשה ברשויות אחרות.

זבולון אורלב: אני מדבר עכשיו מנקודת מבטו של ההורה או נקודת מבטו של האוצר.

זבולון אורלב: אני לא רוצה חוק שאני אחייב.

זבולון אורלב: אני לא רוצה חוק שאני, זבולון אורלב, איש המפד"ל, נאמן החינוך הממלכתי-דתי, יוכל לחייב מישהו.

זבולון אורלב: אני אומר שהשר יוכל לחייב.

זבולון אורלב: יש אומנם הוראות באיזה מקרים מסיעים וברור לי שאת ההסעות של החינוך המיוחד לא יבטלו, אבל לגבי מקרים אחרים יש מצב של גיבורים על חלשים.

זבולון אורלב: ידוע המקרה בנצרת עילית שרק מהומה רבתי, גם שלי, עזרה לפתור את הבעיה בחלקה.

זבולון אורלב: אני אומר באחריות, שהיום יש ילדים בנצרת עילית שרוצים ללמוד בחינוך הדתי ולא לומדים בו, רק בגלל שהחוק הזה לא קיים והרשות המקומית מסרבת לממן את ה-50% שהם החלק שלה ולהסיע ילדים על פי הקריטריונים של משרד החינוך.

זבולון אורלב: במצב כזה הורה לא יכול לממש את זכותו.

עופר חוגי: זה יוצר בעיה יותר חמורה, כי הרשות בעצם קובעת כך להורים באיזה חינוך הילד שלהם ילמד.

עופר חוגי: לדוגמה, יכולים להקים שכונה חדשה, יבנו בה רק בית ספר ממלכתי ולא יבנו בית ספר ממלכתי-דתי.

עופר חוגי: במצב כזה, הורה שרוצה לתת חינוך עם צביון דתי לא יוכל לעשות את זה.

עופר חוגי: בבאר שבע נבנתה שכונת נחל עשן עם 5,000 יחידות דיור ואין שם בית ספר ממלכתי-דתי, אלא רק ממלכתי.

עופר חוגי: הורה שרוצה לשלוח את ילדו לממלכתי-דתי, לא יכול לעשות את זה.

איל זנדברג: יש תחבורה ציבורית.

איל זנדברג: התקנות מדברות על זה.

עופר חוגי: בכל הערים אין תחבורה ציבורית עד בית הספר, ואם יש אז אין זמן מסוים בו "אגד" מסיע את הילדים.

עופר חוגי: אם רוצים להסדיר הסעה מיוחדת כזאת, "אגד" מתנה את זה שזה יהיה רק אחרי השעה שמונה או בשעה שש בבוקר.

איל זנדברג: אלה עובדות שיכולות להיות נכונות, אבל הן לא קשורות.

זבולון אורלב: אם יתברר לך שבעיר מסוימת מחייבים את ההורים גם לשלם 50% עבור הכרטיסיה, מה תאמר?

זבולון אורלב: אתה תתמוך בהצעת החוק שלי?

איל זנדברג: יכול להיות שהרשויות המקומיות לא נותנות את חלקן, אבל זה לא מחייב חוק כפי ההצעה כאן.

זבולון אורלב: אני אומר מראש שאני לא חושב שצריך חוק.

זבולון אורלב: אני אשמח אם הממשלה תסדיר את זה בלי חוק.

איל זנדברג: אבל ההסדר קיים.

זבולון אורלב: אני לא חדש במערכת החינוך, וכשהתברר לי פעם ראשונה שאין חובה חוקית בנושא הזה, הייתי המום.

איל זנדברג: העובדה שרשות מקומית אין לה את הכסף לעשות את זה, זו בעיה שהיא בכל התחום של הרשויות המקומיות וחוק לא יעזור.

עופר חוגי: זה לא נכון.

עופר חוגי: אם לא יקיימו את החוק, נלך לבג"ץ ועל המקום יתנו את זה.

עופר חוגי: אם היום אני מבקש מראש עיר מסוים הוא בכלל לא רוצה לדבר איתי על זה.

עופר חוגי: יש לי ניסיון עם 15 ראשי ערים.

איל זנדברג: אני אומר שמצב שבו אין ביצוע, אז אין ביצוע.

איל זנדברג: ראש העיר חייב לתת תחבורה ציבורית.

עופר חוגי: הוא לא חייב.

איל זנדברג: אני מוכן לשמוע את עמדת משרד החינוך, אבל לדעתי בתחום החינוך הרשמי זה קיים.

זבולון אורלב: פעם סברתי כמוך, עד שהעובדות הוטחו בפניי והיועץ המשפטי של נצרת עילית גילה את הדבר הזה.

שוש ימין: אני רוצה להודות ליושב ראש על ההזמנה האישית לישיבה.

שוש ימין: שמחתי למלא את הבקשה ולהגיע.

שוש ימין: אני מבקשת להעיר כמה הערות הבהרה לדברים שנאמרו, כי לפעמים דברים נאמרים לא בצורה מדויקת ועליהם בונים כל מיני הנחות ותיאוריות.

שוש ימין: קודם כל, על פי החוק אין חובה לממן את ההסעות.

שוש ימין: מוטלת על הרשות המקומית באשר היא – מועצה אזורית, עירייה או מועצה מקומית – להעמיד שירותי תחבורה נאותים.

שוש ימין: חוק החינוך אינו מתייחס לשאלת המימון כלל, ואם יש היום מימון של השלטון המקומי והשלטון המרכזי, הדבר נעשה בהסדרים בין שתי הרשויות.

שוש ימין: היו דברים מעולם, זה לא דבר שנוצר היום, שרשויות השיתו את העלות שלהם על ההורים.

שוש ימין: הם עשו את זה גם במקרים שכללי הזכאות "חייבו" אותם, במירכאות, או שהילדים היו זכאים להסעה והרשות החליטה שהיא לא נותנת את השירות על חשבונה והשיתה את התשלום על ההורים.

שוש ימין: דבר שעשיתי ביוזמתי – השתדלתי כמיטב יכולתי לא לתת פרסום פומבי לאפשרות שרשויות מקומיות יעבירו את הנטל הזה על ההורים, כי ידעתי שמדובר בעלויות מאוד גבוהות, והיה קצת לא הוגן לשחרר את הרשות המקומית מהאחריות.

זבולון אורלב: את מסכימה לזה שיש רשויות מקומיות שיודעות מכך ומנצלות את זה?

שוש ימין: יש יותר מזה, יש רשויות שלא מארגנות בכלל הסעות לתלמידים זכאים.

שוש ימין: ירושלים למשל לא מסיעה תלמידים שזכאים על פי חוזר מנכ"ל, למעט חינוך מיוחד.

שוש ימין: עיריית ירושלים קיבלה החלטה לא לעשות את זה והיא טוענת שיש תחבורה ציבורית ושהילדים ישתמשו בה.

שוש ימין: כלומר, ירושלים מממשת את האמור בחוק ככתבו וכלשונו.

זבולון אורלב: ומי מממן?

שוש ימין: ההורים.

שוש ימין: בירושלים ההורים מממנים את ההסעות של ילדיהם, גם אם הם עומדים בכל הקריטריונים של משרד החינוך.

איל זנדברג: לא ברור לי איך יש הסעות אם יש אזורי רישום?

איל זנדברג: איך נוצר מצב שצריך הסעות?

שוש ימין: יש מצב בו כמות הילדים ביישוב אינה מצדיקה פתיחת מוסד.

איל זנדברג: זה לא המצב בירושלים.

שוש ימין: גם בירושלים יכול להיות מצב שנבנתה שכונה מסוימת ועוד לא הקימו בה את מוסדות החינוך ויש צורך לתת פתרון לימודי לילדים האלה.

שוש ימין: אז אם המרחק עולה על שני קילומטר, הרשות חייבת לדאוג לשירותי הסעה.

שוש ימין: בחוק אין התייחסות למימון.

זבולון אורלב: בשכונת קרית מנחם וקרית יובל בירושלים אין בית ספר ממלכתי דתי וגם לא בגבעת משואה.

זבולון אורלב: כל הילדים בשכונות האלה נאלצים ללמוד או בבית וגן או בגבעת מרדכי.

זבולון אורלב: לדעת כל בר- בי-רב זה עונה לקריטריונים.

איל זנדברג: השאלה מי ישלם את הכרטיסיה לאוטובוס ולא שתהיה הסעה, כי זה כבר עולם אחר.

זבולון אורלב: אני מדבר על מי שצריך לשלם.

איל זנדברג: אני מדבר על כרטיסיות לתחבורה ציבורית.

איל זנדברג: זה שונה מהצעת החוק שמונחת לפנינו.

זבולון אורלב: השאלה הבסיסית היא מי ישלם עבור ההסעה שהחוק קרא לה הסעה מאורגנת.

זבולון אורלב: בחוק אני לא נכנס לשאלה אם הסעה מאורגנת זה אוטובוס מיוחד או לא.

איל זנדברג: אבל זו נקודה מאוד מאוד חשובה.

זבולון אורלב: בחוק שלי אני לא נכנס לזה.

זבולון אורלב: צריך לדבר על העיקרון.

איל זנדברג: לעיקרון יש משמעות כספית ואם מדובר על הסעות פרטיות, כמו שמציע חבר הכנסת חוגי, שתהיה מונית שתסיע כל חמישה ילדים, זה עולה הרבה מאוד.

איל זנדברג: מימון של כרטיסיות, שנשמע סביר יותר, בחינוך הרשמי, זו שאלה אחרת.

זבולון אורלב: מה לא, שמעתי.

זבולון אורלב: אתה יכול להגיד לי מה כן?

איל זנדברג: תפקידי לומר מה כן?

איל זנדברג: אני לא הצעתי את הצעת החוק.

זבולון אורלב: תפקידך להגיד רק מה לא?

זבולון אורלב: אם הנקודה העקרונית היא שתלמיד שעומד בקריטריוני ההסעה של משרד החינוך, על פי הסדר עם השלטון המקומי, מי צריך לממן את זה?

זבולון אורלב: האם ההורים צריכים לממן את זה?

איל זנדברג: התשובה צריכה להיות תשובה מקצועית של אנשי משרד החינוך.

זבולון אורלב: מה עמדתך המשפטית?

איל זנדברג: זו שאלה של מדיניות ולא שאלה משפטית.

איל זנדברג: שאלה משפטית זה למקד את הדיון ולא לדבר על שלושה דברים במקביל כאילו הם אותו הדבר, ולכן הערתי את מה שהערתי.

זבולון אורלב: יש חוק חינוך חובה שמטיל על ההורים חובה לשלוח את ילדיהם ללמוד.

זבולון אורלב: כדי לממש את החוק הזה יש אזורי רישום.

זבולון אורלב: על פי אזור הרישום הזה הילד צריך ללמוד בבית ספר מסוים, ועל פי הכללים שקבע משרד החינוך הוא זכאי להסעה.

זבולון אורלב: משרד החינוך עם משרד האוצר ועם השלטון המקומי צריכים להסדיר את הנושא הזה.

זבולון אורלב: על פי החוק הרשות המקומית צריכה לארגן את ההסעה.

זבולון אורלב: אני לא נכנס לשאלה איך מארגנים, אבל שאלתי היא מי צריך לממן זאת?

איל זנדברג: זו לא שאלה משפטית, אלא שאלה של מדיניות.

זבולון אורלב: אתה טוען שאי קיום חוק זו לא שאלה משפטית?

זבולון אורלב: האם ההורה יכול לומר שאין לו כסף והוא לא שולח את הילד לבית ספר?

זבולון אורלב: מה יקרה אז?

זבולון אורלב: אם ההורה לא ישלח את ילדו לבית הספר, תהיה לו הגנה בזה שהוא יאמר שהוא לא רוצה לממן את ההסעה?

זבולון אורלב: יכולים לחייב אותו לשלם?

איל זנדברג: השאלה היא נקודת המוצא, שבעצם אין לו איפה ללמוד באזור הרישום שלו.

איל זנדברג: לפי קביעת אזורי הרישום, כפי שאני מבין, חייבים לקבוע את התחום המסוים.

איל זנדברג: לאותם תלמידים, שהם אולי לא המצב הרגיל ושהם החריג שבחריג, שבו אין בית ספר - -

זבולון אורלב: זה לא מצב חריג.

זבולון אורלב: מדובר במאות אלפי תלמידים.

זבולון אורלב: מוסעים מאות אלפי תלמידים.

זבולון אורלב: ילד שנמצא בקיבוץ וצריך להגיע לבית הספר שלו, זה בדיוק אותה בעיה.

זבולון אורלב: לא מדובר רק בילד מקרית יובל שצריך להגיע לגבעת מרדכי, וזה לא ילד בשוהם שאין לו חטיבת ביניים והוא צריך להגיע לפתח תקוה.

זבולון אורלב: אין בשוהם חינוך על יסודי דתי, אז איפה ילמדו אותם תלמידים דתיים?

זבולון אורלב: משרד החינוך מיפה אותם לבית ספר בפתח תקוה.

זבולון אורלב: מי מממן את ההסעה הזאת?

איל זנדברג: לפי החוק יצטרכו לדאוג לו.

דורית מורג: צריך לדאוג לו לתחבורה ציבורית.

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: על פי החוק הקיים היום חייבים רק לארגן.

זבולון אורלב: עו"ד זנדברג, אתה מסכים איתי שיש כאן בעיה?

איל זנדברג: אני לא חושב שהיא בעיה משפטית.

זבולון אורלב: מדוע זו לא בעיה משפטית?

זבולון אורלב: הורה יכול להגיד שהוא לא רוצה לשלוח את הילד לבית הספר וישאיר אותו בבית.

זבולון אורלב: מחר משרד החינוך יתבע אותו, האם תעמוד להורה ההגנה שהוא לא חייב לממן את ההסעות?

איל זנדברג: יש כאן שתי שאלות נפרדות.

איל זנדברג: שאלה אחת היא שאלת ההיגיון – מה היה ראוי.

איל זנדברג: שאלה שנייה היא מה יקרה לאותו הורה שזו תהיה טענת ההגנה שלו.

איל זנדברג: זה דבר אחד להגיד שלכולם אנחנו נממן את כל ההסעות לבין להגיד שהמצב החריג שבו אדם נתקע בגלל בעיה כלכלית והוא לא יכול לשלוח את הילד שלו.

איל זנדברג: מדובר בקבוצות אחרות והיקפים אחרים.

זבולון אורלב: אני מצפה ליושר אינטלקטואלי, ליושר אמיתי.

איל זנדברג: לא שאלת לדעתי האישית.

זבולון אורלב: זה שייך ליושר משפטי, לומר את האמת, את האמת שלך – מה אתה סבור מהבחינה המשפטית שראוי שיהיה בספר חוקי המדינה, האם להסדיר את שאלת המימון או לא להסדיר את שאלת המימון?

זבולון אורלב: אני שואל אותך כמה פעמים ואתה לא עונה לי.

זבולון אורלב: אתה מייצג את משרד המשפטים ולכן אני שואל אותך מה עמדת משרד המשפטים באשר לשאלה הקשה הזאת: מי צריך לממן – ההורה או המדינה?

איל זנדברג: התשובה היא פשוטה, שהמדינה צריכה לדאוג שכל ילד שמחייבים אותו לפי חוק חינוך חובה, שהוא גם חינוך חינם, להגיע לבית ספר בחינוך הרשמי, ששום מצב כלכלי לא ימנע ממנו להגיע לבית הספר.

איל זנדברג: ואם יש מצב כלכלי כזה, חובה על המדינה לפתור את הבעיה הכלכלית.

זבולון אורלב: כלומר, הורה שיש לו יממן והורה שאין לו לא יממן.

זבולון אורלב: זאת כוונתך?

איל זנדברג: לכן סברתי שזו לא שאלה משפטית, אלא שאלה של מדיניות.

איל זנדברג: יש הרבה שירותים שהמדינה לא מספקת במלואם, אבל חייבים לדאוג שכל חינוך חינם אכן יהיה חינם ותהיה אפשרות לילד להגיע לבית הספר, שכן הוא גם חייב וגם ראוי שילמד בו.

שוש ימין: אני רוצה לתקן הערות שנשמעו לגבי שיעור ההשתתפות שנקבע לרשות מקומית.

שוש ימין: שיעור ההשתתפות לא מבחין בין חינוך מיוחד, חינוך ממלכתי וממלכתי דתי.

שוש ימין: כל תלמיד שזכאי להסעה, הרשות המקומית מקבלת עבורו את אותו שיעור השתתפות, בין אם הוא ילד של חינוך מיוחד, בין אם הוא ילד של חינוך רגיל או אם שייך לחינוך הממלכתי-דתי.

שוש ימין: אם רשות מקומית בוחרת, במקרה שהיא יורדת בשיעור ההשתתפות, מאחר שהיא יצאה מרשימת עדיפות לאומית - כך שיוצא שהיום היא מקבלת 50% השתתפות במקום 100% כמו שהיה בעבר - ומחליטה לפגוע באוכלוסיה הדתית, כי היא יודעת שאולי האוכלוסיה הזאת תוכל ללחוץ במקומות אחרים, מטעמים של אסטרטגיה וטקטיקה של המאבק של אותה רשות מקומית בממשלה, זה כבר סיפור מסוג אחר.

משה גפני: את מוכנה להסביר את הנקודה הזאת?

שוש ימין: אם כרמיאל רוצה היום רוצה ליצור לה איזשהו לובי אצל חברי הכנסת ויושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, היא תבטל את ההסעות של הממלכתי-דתי, כי היא יודעת שפה יכולה להיות התגייסות לטובתה כדי להחזיר אותה לעדיפות לאומי.

שוש ימין: מבחינת משרד החינוך, ילדים בנצרת עילית או בכרמיאל זכאים ל-50% בלי קשר לזרם החינוך שהם משתייכים אליו.

משה גפני: יש הבדל בין מוכר שאינו רשמי והרשמי?

שוש ימין: לגבי המוכר שאינו רשמי תענה בהמשך גברת שוש איפרגן, כי אני לא ממונה על המערכת הזאת.

שוש ימין: אני מתייחסת למערכת החינוך הרשמית וכאן אין שום אבחנה.

עופר חוגי: האם את תעבירי לעיריית כרמיאל את ה-50% גם אם הם לא יפעילו הסעות?

שוש ימין: לא.

שוש ימין: ה-50% ניתנים רק כאשר מתבצעות בפועל ההסעות.

עופר חוגי: את יכולה לומר לרשות שהם יגבו את ה-50% הנותרים מההורים?

שוש ימין: זה מה שקורה בפועל.

עופר חוגי: זה אפשרי מבחינה משפטית?

עופר חוגי: הרי יש חוק חינוך חובה.

זבולון אורלב: אין בחוק אפשרות לחייב את המדינה לממן 100%.

זבולון אורלב: יכול לבוא מחר שר חינוך ולומר שבסדרי העדיפויות שלו אין הסעות ומי שרוצה להגיע לבית ספר, שיגיע בכוחות עצמו, והוא בכלל לא יעבור על החוק ואפילו לא תוכל להגיש בג"ץ נגדו.

זבולון אורלב: יעבור האוטובוס של המועצה האזורית וכל מי שיעלה לאוטובוס ישלם.

זבולון אורלב: כך הם מקיימים את החוק, שכן הם ארגנו את ההסעה.

זבולון אורלב: זה המצב החוקי ונציג משרד המשפטים לא יכול להגיד חד משמעי שזה מצב משפטי פסול מיסודו, הוא אימננטי, יש בתוכו סתירה מוחלטת למשמעות של חוק חינוך חינם.

איל זנדברג: לא כך אמרתי.

איל זנדברג: אמרתי שבכל מקום שיש חינוך חינם וחינוך חובה, חובה על המדינה לדאוג שהילד יוכל להגיע לבית הספר במסגרת החינוך הרשמי ושהמצב הכלכלי לא ימנע ממנו בשום צורה להגיע לבית הספר.

איל זנדברג: השאלה היא אם צריך חקיקה בעניין הזה, וכמה צריך לתקצב ואיך בדיוק הפתרון, זו לא שאלה משפטית ואני לא יכול לתת עליה את התשובה.

דורית מורג: התקנות אומרות שהרשות צריכה להעמיד את תנאי המרחק, כלומר מרחק של שניים-שלושה ק"מ.

דורית מורג: והיה ואין מרחק כזה, היא צריכה לדאוג בתחומי הרשות שתהיה תחבורה ציבורית.

דורית מורג: כלומר, המחוקק אמר שתחבורה ציבורית לילד בתוך תחומי הרשות, זה הסדר סביר.

זבולון אורלב: הסדר סביר הוא גם לגבי המימון?

דורית מורג: הסדר סביר לגבי עלות תחבורה ציבורית.

דורית מורג: אם אין בידי הרשות המקומית להעמיד את המרחק בין בית הספר לבין מקום מגורי התלמידים, רשאית היא לקבוע בתחום שיפוטה אזורים גדולים יותר, ובלבד שקיימת בהם תחבורה ציבורית לתלמידים שגרים בקצוות האזורים.

זבולון אורלב: ויראו בזה כאילו החוק קוים, אבל לא כתוב מי יממן.

דורית מורג: אמרו שתהיה תחבורה ציבורית ולא כתוב מי מממן.

דורית מורג: נאמר שתחבורה ציבורית זה הסדר סביר.

דורית מורג: התחבורה הציבורית מתייחסת לנסיעה בתוך הרשות ולא מדובר בהסעות בין יישובים.

דורית מורג: הסדר באמצעות תחבורה ציבורית נראה למחוקק בזמנו סביר.

דורית מורג: עוד נאמר בחוק שאם אין תחבורה ציבורית מספקת ומתאימה לילד פלוני, תקבע הרשות המקומית הסדרי תחבורה נאותים.

דורית מורג: כלומר, אומרים שאם אין תחבורה ציבורית והילד לא יכול לעלות על קו אוטובוס פנימי מסוים, אז הרשות צריכה לקבוע הסדרי תחבורה נאותים.

דורית מורג: לא רק זאת, נאמר שאם יש מחסור בדרכים, הרשות תקבע דרכים יותר נאותות וכו'.

דורית מורג: לפי החוק בעצם יש מצד אחד חובה על הרשות לדאוג להסדרי הסעה - -

עופר חוגי: אבל לא למימון.

דורית מורג: קבעו כאן איזושהי אמת מידה סבירה.

דורית מורג: כלומר, לא יכול להיות מצב – ובזה אני מצטרפת למה שעו"ד איל זנדברג אמר – שבו הרשות באופן סביר אומרת לילד שהוא ייסע לרשות השנייה ושיסתדר בעצמו.

דורית מורג: זה כבר נשמע לא סביר.

דורית מורג: ההסדר הוא שיש תחבורה ציבורית באותו יישוב ובזמנו זה נראה למחוקק סביר.

דורית מורג: נכון שהרשויות מגיעות לכל מיני הסדרים שבהם התלמידים נוסעים למקומות אחרים לגמרי.

דורית מורג: על כך צריך לתת את הדעת ולזה באו כללי משרד החינוך כדי לנסות לסייע בעניין הזה.

דורית מורג: המחוקק חשב שתהיה תחבורה ציבורית מקומית סבירה ולכן לא דיברו על שאלת המימון.

שוש ימין: האגף שלי לא עוסק במוכר שאינו רשמי, למעט ילדי החינוך המיוחד, שמאחר ואין לנו מספיק מסגרות רשמיות והילדים משובצים במוכר שאינו רשמי, לגביהם, בגלל התנאים המיוחדים והצרכים המיוחדים, האגף שלי מטפל גם בחינוך המיוחד של המוכר שאינו רשמי.

שוש ימין: אני מבקשת לעשות איזשהו סדר בהצגת הדברים.

שוש ימין: שיעור ההשתתפות לרשות המקומית הוא שיעור השתתפות קבוע.

שוש ימין: מועצות אזוריות מקבלות 90% מהעלות המוכרת שלהן, ולא מהביצוע בפועל, ללא אבחנה בין חינוך מיוחד, חינוך רגיל וחינוך ממלכתי-דתי.

שוש ימין: רשויות שנכללו באזורי עדיפות לאומית על פי החלטת ממשלה, מקבלות החזר מלא של ההוצאות, כמובן לאחר שנבדק אם המערכת עומדת בקריטריונים.

שוש ימין: הטיפול של האגף שלנו במערכת ההסעות נעשה אך ורק באמצעות הרשויות המקומיות.

שוש ימין: כלומר, אם יש מוסד חינוכי כזה או אחר שמבצע את ההסעות, בדרך כלל אנחנו שואפים שהמערכת הזאת תנוהל, תאורגן ותפוקח על ידי הרשות המקומית.

שוש ימין: אנחנו חושבים שיש בכוחה של הרשות וביכולתה, וטוב שכך, שהנושא הזה יבוצע על ידה, על פי שורה של כללים ונהלים שמשרד החינוך בשיתוף עם השלטון המקומי קובע בעניין הזה.

שוש ימין: הכוונה לרמת השירות, המכרזים, אופן ההתקשרויות עם חברות ההסעה וכו'.

שוש ימין: לאחר שהמערכת הזאת נבדקת, אנחנו מעבירים את ההשתתפות של משרד החינוך.

עופר חוגי: האם אתם מממנים גם את המלווה?

שוש ימין: רק בחינוך המיוחד יש מלווים וזה על פי חוק.

שוש ימין: הכללים על פיהם אנחנו בודקים את היקף ההסעות ומאשרים את ההשתתפות של המשרד מוגדרים על ידינו כללי זכאות.

שוש ימין: בין שאר הכללים יש את התנאי אם אכן הילד לומד באזור הרישום שלו, כי יש ילדים שלכאורה על פי מרחק הם זכאים, אבל הם לא לומדים באזור שבו הם היו צריכים ללמוד.

שוש ימין: לכן, כדי לקבל את ההשתתפות, יש כללי זכאות של אזור רישום, של מרחקים.

זבולון אורלב: את מדברת לגבי החינוך המיוחד?

שוש ימין: אני מדברת על חינוך רגיל בכלל.

זבולון אורלב: לגבי החינוך המיוחד כן כתוב שילד נכה זכאי להסעה על פי חוק הסעת בטיחותית לילדים נכים.

זבולון אורלב: במקרה הזה המחוקק הסדיר את הזכאות שלו בכללים מסוימים להסעה ממקום מגוריו למוסד החינוך וממנו, בהתחשב בסוג הנכות והמגבלה.

זבולון אורלב: זה חוק מתקדם יותר, מתשנ"ד, והמחוקק הבין שאי אפשר להטיל על הרשות רק לארגן, אלא דיבר גם על המימון.

משה גפני: במקרה הזה החוק מדבר על ילד נכה פיזי.

מירב ישראלי: בהמשך יש הגדרות של מה זה ילד נכה.

משה גפני: דרך אגב, החוק הזה לא התקבל כהצעת חוק ממשלתית, אלא כהצעת חוק פרטית.

עופר חוגי: גם באינטגרציה, כמו שיש בתל-אביב, הרשות דואגת להסעות?

שוש ימין: בוודאי.

שוש ימין: המערכת שלנו בעצם מקיפה את תלמידי גני חובה, את החינוך היסודי, את תלמידי חטיבות הביניים ותלמידים של החטיבה העליונה באותם יישובים שאין בית ספר תיכון.

שוש ימין: צריך לזכור שזה חינוך חינם ולא חינוך חובה, אבל המדינה, כחלק ממערכת שירותים שהיא מספקת, דואגת גם לזה.

זבולון אורלב: כלומר, ילדי אלפי מנשה שאין להם תיכון ביישוב והם צריכים לנסוע לכפר סבא, מתוקף זה האגף של גברת ימין מטפל בהסעות.

שוש ימין: לכאורה זה נראה כאוכלוסיות מאוד מוגדרות ומאוד חד משמעיות, אבל אני יכולה לומר שעל מערכת ההסעות יש אוכלוסיות רבות אחרות שנכנסות לכללי הזכאות – ילדים נכים וילדים שעקב מחלה תמידית או זמנית יש להם מגבלות להגיע בכוחות עצמם לבתי הספר.

שוש ימין: לגביהם אנחנו אפילו מגמישים את קריטריון המרחק ואנחנו מתייחסים אליהם כאל אוכלוסיות של ילדי חינוך מיוחד.

שוש ימין: יש לנו הסעות תלמידים לחוות חקלאיות, למרכזים ימיים ולמרכזים טכנולוגיים.

שוש ימין: יש לנו ילדי חינוך מיוחד שמשולבים במסגרות של חינוך רגיל, כי יש היום מגמה במשרד החינוך לשלב את הילד החריג במערכת חינוך רגילה.

שוש ימין: למרות שזה בעצם חינוך רגיל, הם מקבלים את הקריטריונים של חינוך מיוחד.

שוש ימין: יש מצבים שהילד נוסע בבוקר לבית ספר בחינוך המיוחד ומקבל עוד פעם או פעמיים בשבוע, במהלך היום, נסיעה נוספת אל בית הספר הרגיל.

שוש ימין: זה לגבי אותם ילדים שצריך לשלב אותם בצורה הדרגתית בחברת ילדים רגילה.

משה גפני: התקציב שלכם לכל הדברים הללו הוא 600 מיליון.

שוש ימין: התקציב שלנו מורכב מכמה סעיפים.

שוש ימין: התקציב הכולל שנוגע להסעות הוא כ-597 מיליון שקל.

שוש ימין: אני מדברת רק על חלקו של משרד החינוך.

עופר חוגי: את מעבירה את הכסף לרשות והרשות היא שדואגת להסעה.

עופר חוגי: מי משלם את התוספות המיוחדות שדיברת עליהן?

שוש ימין: הרשות מבצעת ואנחנו מעבירים לה את התקציב.

שוש ימין: הפרטנר שלי לנושא ההסעות הוא אך ורק השלטון המקומי.

עופר חוגי: אם את מממנת את הרשות רק ב-50%, מדוע את דורשת ממנו את זה גם בהסעות הנוספות?

עופר חוגי: זה מהווה הוצאה נוספת שמשרד החינוך מחייב בה את הרשויות המקומיות בגלל חוק חינוך חובה, למרות שאין להן את הכסף לכך.

שוש ימין: בדרך כלל הדרישות לאקסטרות באות מהרשויות המקומיות.

שוש ימין: המדינה בסך הכל נעתרת לדרישת הרשויות.

עופר חוגי: כלומר, את עושה טובה לרשות שאת נותנת לה את ה-50%.

שוש ימין: החובה מוטלת על הרשות המקומית ולא על המדינה.

זבולון אורלב: מחילופי הדברים עתה מתברר שיש אפילו ויכוח של מי החובה הזאת.

עופר חוגי: החובה בכלל לא של הרשות.

שוש ימין: היא אך ורק של הרשות.

עופר חוגי: על הרשות מוטל חוק חינוך חובה?

איל זנדברג: כן.

איל זנדברג: סעיף 7(ב) מדבר על כך.

שוש ימין: התקציב הכולל של מערך ההסעות, רק החלק של משרד החינוך, הוא בסדר גודל של 597 מיליון שקל.

שוש ימין: אנחנו דרשנו תקציב יותר גבוה, אבל זה מה שאושר.

עופר חוגי: יש לך הערכה מה התקציב של הרשויות בנושא הזה?

שוש ימין: כ-300 מיליון שקל.

משה גפני: למה אתם "מתנדבים" לתת את הכסף לרשויות?

שוש ימין: אנחנו עושים את ההבחנה בין חינוך רגיל לחינוך מיוחד, כי כללי ההשתתפות שלנו מבחינת הזכאות קצת שונים וגם תהליך האישור שונה.

שוש ימין: בחינוך הרגיל – תקציב משרד החינוך עומד על 360,902 מיליון שקל.

שוש ימין: ילדי חינוך מיוחד – 159,056 מיליון.

שוש ימין: התקציב הכולל להסעות בחינוך הרגיל והמיוחד הוא כ-520 מיליון שקל.

שוש ימין: בנוסף לכך יש את ההוצאה למלווים בהסעות של החינוך המיוחד בהיקף של 44,783 מיליון שקל.

שוש ימין: התקציב להסעת מורים, שחלקם משולבים בהסעות תלמידים וחלקם מקבלים הסעות מיוחדות, שגם במקרה הזה אין חובה, אלא רצון המדינה לסייע, הוא 16,184 מיליון שקל.

שוש ימין: אין שום חובה לכך על פי הסכם פרופסיונלי כלשהו והמדינה יכולה להפסיק את זה מתי שהיא רוצה.

זבולון אורלב: היא לא יכולה להפסיק את הסעת המורים, כי אי אפשר יהיה לקיים את חוק חינוך חובה.

זבולון אורלב: יהיה מצב שמורה ברמלה שישבצו אותו לעבודה בכפר סבא לא ירצה לעבוד שם בלי הסעה והמדינה תהיה חייבת לממן את ההסעה כי צריך את המורה בכפר סבא.

עופר חוגי: במוכר שאינו רשמי לא מממנים הסעות מורים בכלל.

שוש ימין: אני חושבת שהדגש בישיבה הזאת הוא על הסעת תלמידים ולא הסעת מורים.

שוש ימין: יש הסעת מורים למקומות שיש בהם מחסור במורים ולמקום שמשרד החינוך רוצה להפנות מורים טובים.

שוש ימין: משרד החינוך רוכש גם את האוטובוסים למועצות האזוריות.

שוש ימין: האוטובוסים הללו הופכים להיות בבעלות המועצה האזורית.

שוש ימין: אנחנו רוכשים 30 אוטובוסים מידי שנה והתקציב לכך הוא כ-17 מיליון שקל.

עופר חוגי: מפעל הפיס לא רוכש את האוטובוסים הללו?

שוש ימין: לא, משרד החינוך רוכש אותם.

שוש ימין: יש לי כל הזמן מלחמה עם הפרסומים של מפעל הפיס, אבל ידי על התחתונה.

שוש ימין: מפעל הפיס משתתף בכ-6 מיליון שקל.

שוש ימין: ניסיתי בזמנו להסביר שהעניין השיווקי במקרה הזה לוקה בחסר, אני מודה שידי היתה על התחתונה.

שוש ימין: אני רוצה לדבר על עוד כמה בעיות שהמערכת שלי מתמודדת איתן.

שוש ימין: אני מדברת על בעיות שהן על סדר היום ושהמשמעות שלהן היא הגדלה בתקציב משרד החינוך.

שוש ימין: יש תביעה מרכזית של השלטון המקומי, שעדיין עומדת תלויה, לגבי ההבטחה של השר שריד, להביא את המימון של הסעות התלמידים למימון של 100%.

שוש ימין: היתה הבטחה כזאת, השר לא עמד בה, העלו את הדרישה הזאת שוב בפני השרה לבנת, ולעניות דעתי, נכון לרגע זה גם לה אין פתרון לעניין הזה.

משה גפני: כלומר, תוספת של 300 מיליון שקל.

שוש ימין: לפחות.

משה גפני: אבל לגבי הסעות מורים והסעות בחינוך המיוחד ההשתתפות של הרשויות המקומיות אינה בגובה של 50%.

שוש ימין: השלטון המקומי משלים במקום שהרשות מקבלת 50%.

שוש ימין: אותה רשות משלימה את ה-50% שלה בכל סוגי ההסעות והיא לא עושה הבחנה.

שוש ימין: הוגשה עתירה לבית המשפט להקטנת מספר התלמידים באוטובוס.

שוש ימין: היום אנחנו יכולים להסיע באוטובוס עד 70 ילדים עד גיל 14.

דורית מורג: זה שינוי בתקנות התעבורה.

שוש ימין: אם בית המשפט יפסוק שאנחנו צריכים לרדת במספר התלמידים בכל אוטובוס, זה אומר שאני צריכה יותר אוטובוסים, יותר הסעות ויותר תקציב.

שוש ימין: בעוד שבועיים תהיה הכרעה של בית המשפט.

משה גפני: מי עתר?

שוש ימין: היישוב נירית מדרום השרון עתר לבית המשפט בטענה שיש בזה ליקוי בטיחותי ועל כך ששר התחבורה חתם מחדש על התקנה ולא שקל בצורה יסודית את ההיבטים הבטיחותיים.

דורית מורג: זאת לאחר שבית המשפט אמר שתלוי בגיל הילדים ההסדר הזה סביר.

דורית מורג: לפיכך הוגשה העתירה לשינוי התקנה.

שוש ימין: יש תביעות בלתי פוסקות – ואני מניחה שגם השלטון המקומי יצטרף לנושא הזה – לשיפור בתנאי ההסעה.

שוש ימין: יותר ויותר הורים רוצים הסעה מיוחדת מאורגנת, כדי לא לשלוח את הילדים שלהם בתחבורה ציבורית.

שוש ימין: הטענה שלהם מדברת בעיקר לגילאים הנמוכים, שילד בכיתה א' לא יכול לעלות לאוטובוס ציבורי לבד ולנסוע עשר תחנות.

שוש ימין: צריך להדגיש שלפעמים מדובר בלחצות יישובים או לעבור באזורים שהם רגישים מבחינה ביטחונית.

שוש ימין: כרגע אנחנו עומדים על זה שבמקום שיש תחבורה ציבורית, הילד ייסע בתחבורה ציבורית.

שוש ימין: הלחץ הזה קיים כל הזמן ויכול להיות שנצטרך להתחשב בו.

שוש ימין: יש לנו תביעות בלתי פוסקות של הורים לזכאות.

שוש ימין: יש הרבה תביעות בגין מרחק גבולי.

שוש ימין: יש הרבה שאומרים שנכון שהם לא במרחק שני קילומטר, אלא רק 1.9 קילומטר, ולכן צריך לשקול לגביהם זכאות להסעה, מה גם שאין תחבורה ציבורית משם.

שוש ימין: יש לנו בלי סוף תביעות לגבי מה שאנחנו קוראים המקרים הגבוליים.

שוש ימין: יש לנו דרישות להסעות של ילדים בניגוד לאזור הרישום.

שוש ימין: יש הרבה פעמים בית ספר ממלכתי-דתי, כמו למשל במעלה אדומים, הילד לא הולך לממלכתי-דתי שקרוב לאזור מגוריו, אלא רוצה את הממלכתי-הדתי האחר, כי שם יש הפרדה בין בנים לבנות.

שוש ימין: אנחנו טוענים שעל פי אזור הרישום הוא צריך ללמוד במקום שנקבע לו על ידי הרשות, ואם הוא בחר ללמוד במקום רחוק יותר והוא צריך הסעה, אבל למרות שהוא עומד בקריטריון המרחק אנחנו לא מאשרים את ההסעות, כי הוא לא עומד בקריטריון אזור הרישום.

שוש ימין: טענות מסוג זה מגיעות הרבה פעמים לשולחנו של יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת ואנחנו מקבלים את הפניות שלו ללכת לקראת האוכלוסיות האלה.

שוש ימין: דרך אגב, זה נכון בממלכתי, זה גם נכון בממלכתי-דתי וזה נכון בהתיישבות העובדת.

שוש ימין: זה גם תפס היום תאוצה בחינוך המיוחד.

שוש ימין: הורים לא שולחים את ילדיהם למסגרת החינוך המיוחד הקרובה, אלא רוצים לשלוח אותו לעיר אחרת, כי הם שמעו ששם פיתחו שיטה מיוחדת והם רוצים הסעה לשם.

משה גפני: זה דבר טוב.

משה גפני: הבעיה התקציבית היא בעיה קשה, אבל זה מראה שבניגוד לעבר ההורים יותר מעורבים.

עופר חוגי: לפי מה נקבע המרחק, לפי קו אווירי?

שוש ימין: אני אתייחס לכך בהמשך.

שוש ימין: יש לנו תביעות לחודש לימודים נוסף באזורי קו העימות, יישובי קו התפר ויישובי יש"ע.

שוש ימין: חלקם הם אוכלוסיות חדשות שעד היום לא התמודדנו איתם.

שוש ימין: המשרד אישר חודש לימודים נוסף, גם ביש"ע וגם בקו העימות, אבל אני לא קיבלתי שקל נוסף עבור הפעילות הזאת שאנחנו נדרשים לממן את ההסעות שלה.

שוש ימין: בדרך כלל הנושא של ההסעות נראה מובן מאליו ורק אחר כך מחפשים מאיפה יבוא התקציב.

משה גפני: אם יש החלטה של משרד החינוך לאשר חודש לימודים נוסף ביש"ע, איך תוכלו לא לאשר הסעות?

שוש ימין: אנחנו קודם מסיעים ורק אחר כך שוברים את הראש מאיפה מביאים את הכסף.

חיים תורקי: ההסעות לחודש הנוסף תוקצבו בנפרד.

שוש ימין: אני עוד לא קיבלתי את זה.

משה גפני: יש כאן מצב של חוסר יעילות.

חיים תורקי: זה מקרה חריג.

שוש ימין: בגלל המצב הביטחוני נאלצנו לעבור מהסעות תלמידים בכלי רכב רגילים לאוטובוסים ממוגני ירי.

שוש ימין: עד היום עשינו את זה רק באוטובוסים והיום נכנס פקטור חדש של כלי רכב קטנים ממוגני ירי, שהעלויות שלם הם פי שלושה ופי ארבעה.

שוש ימין: נכון להיום אנחנו אומרים לרשויות המקומיות שנדרשות להסעות ממוגנות שינהגו לפי הוראות הצבא.

שוש ימין: מי שצריך לנסוע באוטובוס ממוגן ירי ואפשר להעמיד לו הסעה ממוגנת ירי, צריך לאפשר לו את זה.

שוש ימין: דרך אגב, עדיין אין לנו פתרונות לכל אלה שצריכים.

עופר חוגי: יש היום ילדים שנוסעים בהסעה שאינה ממוגנת ירי?

שוש ימין: כן, בגלל מחסור באוטובוסים.

עופר חוגי: זה אבסורד.

עופר חוגי: לחייל בצבא לא נותנים לנסוע ברכב שאינו ממוגן ירי.

שוש ימין: אני יכולה להראות לך עוד כמה אבסורדים, אבל אין לי תשובה.

שוש ימין: האלטרנטיבה היא שהילד יישב בבית.

עופר חוגי: זה עדיף.

שוש ימין: יש נושא חדש שנכנס לחינוך המיוחד והוא הסעות תלמידים לטיפולים פרה-רפואיים.

שוש ימין: זה כלול בחוק החינוך המיוחד ואילו אנחנו לא קיבלנו תקציב לזה.

עופר חוגי: האם משרד הבריאות באמצעות קופות החולים לא צריך לממן את זה?

שוש ימין: לא.

שוש ימין: אני מדברת על טיפולים פרה-רפואיים שקשורים לחינוך.

שוש ימין: יש לנו גם בעיה עם הארכת יום הלימודים לאוכלוסיית ילדי החינוך המיוחד, משום שהרבה פעמים זה גורם לנו לפיצול ההסעה.

שוש ימין: האוטיסטים גומרים בשלוש וחצי, בעלי פיגור בינוני גומרים בשתיים וגם אם הם יוצאים מאותו יישוב, אני צריכה כמה הסעות כדי לפזר אותם בשעות נפרדות.

עופר חוגי: כל זה מתוקצב בחוק החינוך המיוחד.

שוש ימין: החוק לא מתייחס לזה.

איל זנדברג: מאחר שמדובר בזמן שהוא מעבר לשעות הלימודים הרגילות, לא מדובר באותו חוק.

עופר חוגי: נאמר שלגבי החינוך המיוחד יש חובת מימון.

איל זנדברג: מדובר בפעילות שהיא אחרי שעות הלימודים הרגילות.

שוש ימין: יש לנו בעיות עם הסעת תלמידים שבאמצע השנה מעתיקים את מגוריהם.

שוש ימין: נניח שהם גרו בעפולה וקנו דירה במודיעין.

שוש ימין: באמצע השנה המשפחה עוברת והיא רוצה שנמשיך להסיע אותו לעפולה.

שוש ימין: יש לנו מאות תביעות כאלה.

שוש ימין: יש לנו דרישה של הורים לבתי ספר ייחודיים, על אזוריים, דמוקרטי, אנטרופוסופי, אומנות, דרמה מחול, טבע, היסטוריה, ארכיאולוגיה וכו'.

שוש ימין: מדובר בהסעות למרחקים גדולים.

שוש ימין: יש היום הגדרה מה זה בית על-אזורי ובמקרים שיש בית ספר שהוכרז על-אזורי על פי קריטריונים של משרד החינוך, אנחנו נותנים להם מימון בהסעות.

משה גפני: יש הסעות מאורגנות מהיישובים הסמוכים לבית ספר למדעים שנמצא בלב השרון?

שוש ימין: לפי כללים מיוחדים שקבענו.

זבולון אורלב: באקדמיה למוזיקה בירושלים יש תלמיד מבית זית.

זבולון אורלב: אני חשבתי שצריך להסיע את התלמיד הזה לאקדמיה למוזיקה, כי הוא מחוץ לירושלים, כי הוא רוצה ללמוד מוזיקה ואין לו אפשרות אחרת.

זבולון אורלב: משרד החינוך קבע שזה לא בית ספר על אזורי ולכן התלמידים שגרים מחוץ ליישוב ורוצים ללמוד בו צריכים לשלם מכיסם, כי המועצה האזורית מספקת לו חינוך על יסודי ראוי באזורו ולשם היא מוכנה להסיע אותו.

זבולון אורלב: באותה מידה המשרד היה רשאי לקבוע שזה בית ספר על אזורי.

זבולון אורלב: זה תלוי במטרות הפדגוגיות וכד'.

משה גפני: ההתערבות שלך הועילה?

זבולון אורלב: לא.

דורית מורג: כי אין סוף לדרישות מסוג זה.

שוש ימין: כל מה שמניתי כרגע לא נכנס בכללי הזכאות של חוזר מנכ"ל.

שוש ימין: אני מספרת לכם על כל סוגי החריגויות במערכת שמהווים נטל נוסף על המערכת.

שוש ימין: אם הייתי הולכת לפי החוק היבש, הייתי יכולה לדחות את כולם.

שוש ימין: לגבי הסעות תלמידים בגלל מצב טופוגרפי או אקלימי - אם בית ספר בנשר מוקם על ראש ההר והוא לא נמצא במרחק של שני קילומטרים כמתחייב, גם לתלמידיו צריך לדאוג להסעה.

זבולון אורלב: גדעון בן דרור שהיה ראש המינהלת בנה בית ספר מקיף בקצה של נשר.

זבולון אורלב: אותו גדעון בן דרור שהיה מנהל אגף ההסעות היה צריך להסיע לשם, אף על פי שהמרחק היה פחות משני קילומטר.

זבולון אורלב: דרך אגב, מנכ"ל משרד החינוך והתרבות בזמנו נאלץ לנסוע לאותו מקום, לראות ולתמוך בהחלטה של ועדת החריגים שתאשר לשם את ההסעות.

שוש ימין: יש לי עוד כמה נתונים שהכנתי לפי בקשת היושב ראש.

משה גפני: אני מבקש שיהיה קצת שינוי בסדר ונשמע קודם על ההסעות בחינוך המוכר שאינו רשמי, משום שאני צריך לצאת ולנהל ישיבה בוועדת הפנים.

שוש איפרגן: האגף שאני מופקדת עליו מטפל בחינוך המוכר שאינו רשמי ובבתי ספר על אזוריים.

דורית מורג: שאינם כפופים לאזור רישום.

דורית מורג: על אזוריים זו הגדרה לא נכונה, אלא צריך לומר שאינם כפופים לאזור רשמי.

דורית מורג: יש הגדרה בחוק מה זה על אזורי.

שוש איפרגן: אנחנו משתדלים שהקריטריונים של המוכר שאינו רשמי יהיו דומים לקריטריונים לזכאות של החינוך הרשמי, אבל לא תמיד זה מסתדר.

שוש איפרגן: צריך בעצם לחלק את זה לשתי קטיגוריות: ישנן שתי רשתות גדולות שלהן יש תקציב על פי מספר התלמידים הזכאים.

שוש איפרגן: את הכסף הזה אנחנו מעבירים אליהן, על פי הדיווחים שלהם, והם אלה שמארגנים את ההסעות או מעבירים לבעלויות על בתי הספר את התקציבים המגיעים להן.

זבולון אורלב: זה לא עובר דרך הרשויות המקומיות?

שוש איפרגן: בהחלט לא.

שוש איפרגן: התקציב מועבר אך ורק דרך שתי הרשתות הגדולות או באמצעות בתי הספר.

משה גפני: כלומר, כשגברת ימין מעבירה לעיריית אופקים 50%, עיריית אופקים צריכה לדאוג ל-50% נוספים.

משה גפני: כאשר גברת איפרגן מעבירה 50% לחינוך העצמאי, מי נותן את ה-50% הנוספים?

שוש איפרגן: בדרך כלל מהשתתפות הורים.

שוש איפרגן: מעט מאוד רשויות מקומיות נכנסות לנישה הזאת.

משה גפני: זאת אומרת שלגבי החינוך הרשמי מעבירים 50% לרשות המקומית והרשות המקומית צריכה למצוא את הפתרון ל-50% הנוספים.

משה גפני: במוכר שאינו רשמי – החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני – את מעבירה את ה-50%, על פי הקריטריונים, לחינוך העצמאי והחינוך העצמאי צריך לדאוג ל-50% הנוספים, בלי שהרשות המקומית תהיה בעניין.

שוש איפרגן: מעט מאוד רשויות מקומיות נכנסות לזה.

משה גפני: כמה רשויות?

זבולון אורלב: למען היושר אני חייב קצת לאזן.

זבולון אורלב: בחינוך הרשמי לרשות המקומית יש את הכוח השלטוני לקבוע את אזורי הרישום.

זבולון אורלב: כלומר, היא יכולה לחייב תלמידים בניגוד לרצונם או לרצון הוריהם.

זבולון אורלב: חלק מהשיקולים של הרשות בקביעת אזורי הרישום זה גם סוגיית נושא ההסעות, בשעה שהשיקול להקמת מוסדות מוכרים שאינם רשמיים אין לרשות המקומית שום קשר לקביעת אזורי הרישום.

זבולון אורלב: יש פה איזושהי בעיה.

זבולון אורלב: בחינוך הרשמי ההסעות הן פונקציה של אזור רישום.

משה גפני: העובדות ממש נכונות, אני רק רוצה להגיד לך שזה חוזר על עצמו כל הזמן.

משה גפני: הדוגמה שאני כל הזמן מביא מאופקים היא שיש בית ספר אחד חרדי.

משה גפני: לכל הדעות, לו זה היה בית ספר רשמי, המרחק הוא מעל שני קילומטרים והיה צריך להסיע את התלמידים אליו.

זבולון אורלב: סטטוס של מוכר שאינו רשמי הוא לא סטטוס של רשמי.

משה גפני: אני מדבר על ההיגיון.

עופר חוגי: על תשכחו שהחוק השווה את המוכר שאינו רשמי למוכר.

עופר חוגי: מעיין החינוך התורני והחינוך העצמאי הושוו מבחינה תקציבית לחינוך הרשמי.

שוש ימין: לעניות דעתי המוכר שאינו רשמי לא מקבל אותו הדבר כמו הרשמי, כי הבסיס אצלם הוא תחבורה ציבורית ואצלנו יש הרבה מרכיבים של הסעה מאורגנת.

משה גפני: הטיעון הזה יחזור על עצמו בכל דיון שיהיה.

משה גפני: צריך לקחת בחשבון רק דבר אחד – כשאנחנו מדברים על קריטריון העומד בהיגיון של המחלקה הרגילה במשרד החינוך, של ההסעות בחינוך הרשמי, החינוך העצמאי לעולם, נכון לרגע זה, לא מקבל את אותו הדבר כמו שמקבל ילד בחינוך הרשמי, גם אם הוא עומד בקריטריונים.

משה גפני: כל הסעיפים שהוזכרו קודם קיימים גם במוכר שאינו רשמי?

שוש איפרגן: אנחנו לא מתקצבים הסעות מורים.

משה גפני: כל הסעיפים האחרים קיימים?

שוש איפרגן: בהחלט כן.

משה גפני: אתם רוכשים אוטובוסים לשם כך?

שוש איפרגן: רק המועצות האזוריות מקבלות את זה.

שוש ימין: מבחינתי אין מניעה שנחל סורק ישתמש באוטובוס הצהוב להסיע את החינוך העצמאי.

עופר חוגי: אבל הם לא עושים את זה, כי האוטובוס עובר לחברה לפיתוח.

שוש ימין: בדבריך יש הכללות והנחות שהן לא לגמרי מדויקות.

שוש ימין: האוטובוסים הצהובים לא נמסרים לחברות לפיתוח.

שוש ימין: החברות לפיתוח הן חברות בת של המועצות האזוריות, בעיקר ביש"ע, והן רוכשות את האוטובוסים.

שוש ימין: האוטובוסים האלה צבועים אף הם בצהוב, אבל הם לא נרכשו בכספי משרד החינוך.

שוש ימין: במטה יהודה למשל יש חברה לפיתוח שהיא קונה את האוטובוסים שלה.

שוש ימין: מלבד אלה, מטה יהודה מקבל אוטובוסים צהובים מאיתנו.

משה גפני: הבן שלי נסע באוטובוס של מועצה אזורית שנקנה בכספי משרד החינוך, אבל הבן שלי היה צריך לשלם את ההשתתפות של הרשות המקומית.

שוש ימין: יש את העלות של רכישת האוטובוס ויש גם את העלות של הנסיעות.

משה גפני: בגלל שהבן שלי בחינוך העצמאי הייתי צריך לממן את החלק של הרשות המקומית, ואילו השכן שלי שנסע עם אותו אוטובוס לא היה צריך לשלם.

שוש ימין: אתה צודק.

איל זנדברג: מכיוון שהסטטוס שונה.

זבולון אורלב: ההגדרה המשפטית הנוהגת בינתיים במדינת ישראל היא שסטטוס של תלמיד בחינוך מוכר שאינו רשמי שונה מסטטוס של תלמיד בחינוך הרשמי.

משה גפני: ברוך השם יש לי כסף, אבל יש לי חברים שאין להם וההסבר הזה באמת "יספק" אותם.

שוש איפרגן: אני רוצה שתילקח בחשבון נקודה נוספת – בחינוך העצמאי או במעיין החינוך התורני, כשישנן הסעות מאורגנות, ההסעות הן נפרדות לבנים ובנות ולכן העלויות הן הרבה יותר גבוהות.

עופר חוגי: זה לא נכון.

עופר חוגי: את משלמת פר ראש לפי תחבורה ציבורית, אז מה ההבדל בין בנים לבנות?

עופר חוגי: את לא משלמת עבור תחבורה מאורגנת.

עופר חוגי: הנטל מוטל על הרשת ולא על משרד החינוך.

זבולון אורלב: חבר הכנסת חוגי צודק.

שוש איפרגן: במערך הזה לא מתחשבים במספר הקילומטרים.

שוש איפרגן: אחד מכללי הזכאות זה קריטריון המרחק.

שוש איפרגן: בחוזר מנכ"ל כתוב שהתלמיד ילמד בבית הספר הקרוב ביותר למקום מגוריו.

שוש איפרגן: זו תקנה בחוזר מנכ"ל שלא נאכפת על ידי הרשתות.

עופר חוגי: את משלמת רק לילד זכאי.

עופר חוגי: את מבקשת מהרשת שישלחו לך את רשימות התלמידים לפי מרחקים.

עופר חוגי: לכל רשת יש תוכנה שבודקת בדיוק את המרחק של בית הילד מבית הספר ויוצאת רשימה של התלמידים הזכאים.

עופר חוגי: את משלמת לפי כרטיסיה.

זבולון אורלב: היא בעצם אומרת שברשימות שהרשתות שולחות אין מדידה של המרחק.

עופר חוגי: זה לא נכון.

עופר חוגי: אי אפשר לרמות בנושא הזה.

זבולון אורלב: בתוכנה שאתה מדבר עליה אתה לא שולח את המרחק בין בית הילד לבין בית הספר הקרוב למקום מגוריו.

עופר חוגי: במוכר שאינו רשמי אין אזורי רישום.

זבולון אורלב: למעשה אתה לא שולח לבית הספר המוכר שאינו רשמי הקרוב למקום מגוריו.

עופר חוגי: זה לא נכון.

עופר חוגי: הילד נשלח אך ורק לבית הספר המוכר שאינו רשמי הכי קרוב.

עופר חוגי: אם לא, הוא לא זכאי.

עופר חוגי: הייתי מנהל של 15 בתי ספר ואני מכיר את הנושא בדיוק.

עופר חוגי: אני יודע מה משלמים וכמה משלמים.

עופר חוגי: אם בירושלים יש שלושה-ארבעה בתי ספר של החינוך המוכר שאינו רשמי והילד לא משתייך לאותו אזור, הוא לא יקבל החזר עבור ההסעה.

זבולון אורלב: עשינו הפסקה מתודית, כדי שחבר הכנסת גפני יוכל לשמוע פרטים על ההסעות בחינוך המוכר שאינו רשמי.

זבולון אורלב: אני מבקש לחזור לחינוך הרשמי.

שוש ימין: אני מבקשת להעביר לידיעת

שוש ימין: כם עוד כמה נתונים שיכולים להאיר את תמונת המצב.

שוש ימין: יש לי פה התפלגות לפי סוגי הסעה.

שוש ימין: מבחינתנו כאשר תלמיד זכאי להסעה, אין לנו הבחנה אם זו תהיה תחבורה ציבורית או תחבורה מאורגנת.

שוש ימין: מבחינתנו הוא זכאי, כאשר בעדיפות ראשונה אנחנו ממליצים לרשות לארגן לו הסעה בתחבורה הציבורית, כי היא בדרך כלל גם זולה יותר.

שוש ימין: אבל אם אין תחבורה ציבורית באזור, או שהיא פועלת אבל לא בלוח זמנים זמין, אנחנו ממליצים על תחבורה מיוחדת ומאורגנת לאותם תלמידים.

שוש ימין: ההתפלגות היא באופן הבא: הסעות באוטובוסים של המועצות האזוריות – 14% מכלל התלמידים.

שוש ימין: במיניבוסים צהובים – 3%.

שוש ימין: בתחבורה הציבורית נוסעים כ-10% מכלל התלמידים.

שוש ימין: הסעות במוניות – 9%.

שוש ימין: הסעות בטרנזיטים 22%, הסעות במיניבוסים שכורים 6% ובאוטובוסים שכורים – 36%.

איל זנדברג: את מדברת על אחוזים מכלל האוכלוסיה שזכאית להסעה?

שוש ימין: כן, מדובר באחוזים מתוך 230 אלף מוסעים שזכאים על פי קריטריונים של משרד החינוך.

שוש ימין: דרך אגב, יש אוכלוסיה הרבה יותר גדולה שמוסעת, כי הרשויות נושאות על גבן, במימונן המלא או בחלוקה עם ההורים, קבוצות נוספות שלא זכאיות על פי הכללים שלנו.

שוש ימין: הרשות נושאת על גבה את הנטל הזה, לעיתים 100% על חשבונה ולעיתים היא מחלקת את הנטל עם ההורים.

עופר חוגי: איך זה שרק 10% נוסעים בתחבורה הציבורית?

שוש ימין: כי ההורים לוחצים לקיים תחבורה מאורגנת או שיש בעיה של לוח זמנים של התחבורה הציבורית שלא מאפשר את הגעת התלמיד בזמן.

עופר חוגי: מדוע במוכר שאינו רשמי 100% נוסעים בתחבורה הציבורית?

עופר חוגי: תראו איזו אפליה.

זבולון אורלב: אני מניח שבחינוך הרשמי בירושלים 90% מהסעות תלמידים הן בתחבורה הציבורית.

עופר חוגי: עיריית ירושלים לא מסיעה בכלל.

חיים תורקי: ההורים משלמים בעצמם את כל הכסף.

זבולון אורלב: בסטטיסטיקה אפשר לטבוע בבריכה שהעומק שלה חצי סנטימטר.

זבולון אורלב: ה-10% האלה הם ממוצע, הם מתבטאים בריכוזים וזה לא מפוזר.

זבולון אורלב: אי אפשר לומר שבטבריה למשל 90% מוסעים באוטובוסים מאורגנים ו-10% בתחבורה ציבורית.

זבולון אורלב: זה או כל הרשות ככה או כל הרשות ככה.

זבולון אורלב: החינוך המוכר שאינו רשמי מרוכז בערים מסוימות, בגדולות, לא בפריפריה - -

עופר חוגי: בכל עיר יש בית ספר מוכר שאינו רשמי.

זבולון אורלב: ההערה שלך היא הערה ויכול להיות שאכן יש כאן איזה חוסר פרופורציה.

שוש ימין: במוכר שאינו רשמי ההשתתפות היא על בסיס של תחבורה ציבורית, גם אם הילד נוסע בהסעה אחרת.

שוש ימין: לכן, הסטטיסטיקה היא קצת שונה.

שוש ימין: באגף שלי המימון הזה הוא לפי הסעה בפועל.

עופר חוגי: בגלל שאין חוק, אפשר לזה לתת ככה ולזה לתת ככה.

עופר חוגי: במוסדות הפטור למשל אין בכלל התייחסות לנושא הזה.

זבולון אורלב: למוסדות הפטור לא חייבים שום דבר.

זבולון אורלב: מבחינתי הייתי מבטל להם את כל השתתפות המדינה.

זבולון אורלב: אין לי בעיה עם המוכר שאינו רשמי.

שוש ימין: החלוקה לפי תקציב היא כדלקמן: על תחבורה ציבורית המשרד מוציא מסך כל ההוצאה לנושא 10.2%, 73.3% עבור רכב שכור ו-16.5% עבור הרכבים של המועצות האזוריות.

יעקב אגמון: הצעת החוק הזאת מחוברת להצעת החוק של חבר הכנסת גפני שבה דנו אתמול .

יעקב אגמון: הצעת החוק בעצם מעלה את השאלה אם החינוך המוכר שאינו רשמי יושווה על ידי המדינה לחינוך הרשמי.

יעקב אגמון: זה בעצם הנושא.

יעקב אגמון: אי אפשר יהיה לקבל הצעת חוק שתחייב אותנו לדאוג להסעה ואין טעם לתת הסעה אם הרשויות לא יתנו אישור לתלמידי חוץ.

יעקב אגמון: זה בעצם הוויכוח העקרוני.

זבולון אורלב: אני רוצה לעשות לך את החיים יותר קלים.

זבולון אורלב: קודם כל יש לך בעיה איתי עם החינוך הרשמי בשתי הסוגיות האלה.

זבולון אורלב: היו צריכים להסדיר אגרת תלמידי חוץ בחינוך הרשמי והיו צריכים להסדיר את חובת ההסעה ומימון המדינה בהסעות בחינוך הרשמי.

זבולון אורלב: אחרי שנפתור את הבעיה בחינוך הרשמי, נטפל בחינוך המוכר שאינו רשמי, לפחות בשתי הרשתות.

יעקב אגמון: אני רוצה לדבר על החלק הארגוני.

יעקב אגמון: השאלה היא שאלה מדינית, פוליטית, ערכית, שאני כשלטון מקומי יכול להשתתף כאזרח ולהגיד את דעתי הפרטית.

יעקב אגמון: אני רוצה שתבינו שאי אפשר להעביר את הצעת החוק בלי לדבר על הכל.

יעקב אגמון: יש לנו בעיה מקצועית קודם כל באשר להגדרה בחינוך המוכר שאינו רשמי.

יעקב אגמון: אני שומע מהרבה ראשי רשויות שגם כשיש בית ספר מוכר, הרבה מאוד – מתוך השקפת עולם – לא רוצים ללמוד בו, כי החצר הזאת איננה מתאימה לחצר הזאת, החינוך אינו מתאים וכו'.

יעקב אגמון: גם אם תגדירו בחינוך המוכר את עניין המרחק, עדיין תהיה בעיה.

יעקב אגמון: לגבי הצעת החוק הזאת עשינו חישוב כלכלי שאומר שכל תלמיד ייסע ממקום מגוריו לבית ספרו.

יעקב אגמון: עשינו חשבון ראשון ונדמה לי שמי שחושב שאפשר יהיה להעביר את הצעת החוק בלי להתייחס לנושא העלויות, טועה, כי אנחנו מדברים על לפחות שני מיליארד שקל, כדי לקבל את ההחלטה הזאת.

יעקב אגמון: אני מדבר על התקציב כולו – גם החלק של משרד החינוך וגם של הרשויות.

אורי שוסטרמן: רוב הדיון פה נעשה על דברים אחרים שאינם קשורים לעלות ורק מר אגמון התייחס לנקודה המשמעותית שהוא בעצם שינוי קריטריון המרחק.

אורי שוסטרמן: כל הדברים האחרים עוסקים יותר בהצעת החוק של היושב ראש וזה לא שייך כרגע לדיון.

אורי שוסטרמן: אין לי כרגע הערכה מדויקת לגבי עלות הצעת החוק.

אורי שוסטרמן: הסתמכתי על ההערכות של מר משה שגיא.

אורי שוסטרמן: בזמנו הוא אמר פה שהעלות היא כשלושה עד ארבעה מיליארד שקל.

עופר חוגי: תגזימו, אולי עשרה מיליארד.

אורי שוסטרמן: דיברו פה על קריטריון מרחק בחינוך המוכר שאינו רשמי.

אורי שוסטרמן: כנראה שכן היו חריגות בעניין הזה.

זבולון אורלב: משרד החינוך תומך בהצעת החוק?

דורית מורג: הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

זבולון אורלב: אני שואל לגבי עמדת משרד החינוך ולא עמדת הממשלה.

דורית מורג: הצעת החוק אינה מקובלת על משרד החינוך.

דורית מורג: לא נראה לנו להסיע כל תלמיד 400 מטר.

זבולון אורלב: אני שואל שאלה פשוטה ואין צורך להסתבך.

זבולון אורלב: שאלתי היא מה עמדת משרד החינוך – משרד החינוך תומך בהצעת החוק או מתנגד לחוק?

דורית מורג: משרד החינוך מתנגד להצעת החוק.

עופר חוגי: האם ההתנגדות היא לכך שהמשרד מתנגד להסדיר את הנושא של התשלום להסעת תלמידים זכאים?

דורית מורג: הממשלה מתייחסת להצעת חוק ספציפית כפי שהוגשה.

שוש ימין: הצעת החוק אומרת שבעצם משנים את הקריטריון של המרחק משני קילומטר לחצי קילומטר ולא מכיתה א' עד ד', אלא מא' עד ה'.

שוש ימין: מכיתה ה' זה יהיה ממרחק של קילומטר במקום שלושה קילומטר מכיתה ו' ומעלה.

שוש ימין: הצעת החוק גם אומרת שזה יחול לא רק על החינוך הרשמי, אלא על המוכר שאינו רשמי.

שוש ימין: הסעיף השלישי אומר שיהיה מימון מלא של המדינה.

שוש ימין: אלה שלוש הנקודות שהצעת החוק הזאת כוללת.

שוש ימין: אני חושבת שמעבר לעניין התקציבי, מכיוון שסגני הציג בישיבה הקודמת גם את הבעיות הלוגיסטיות שקשורות בשינוי הקריטריונים האלה, עולות שאלות קשות וסבוכות בקשר לעניין הארגוני.

זבולון אורלב: מה עמדת משרד המשפטים?

איל זנדברג: לפי החלטת הממשלה גם משרד המשפטים מתנגד להצעת החוק.

איל זנדברג: הדברים שנאמרו כרגע ממקדים את הבעיות המרכזיות, כשהבעיה העקרונית הגדולה יותר היא הבעיה של השוואת מעמד של החינוך המוכר שאינו רשמי ונותנים פטור גם לחינוך הרשמי.

איל זנדברג: אנחנו סבורים שהצעות חוק פרטניות שיוצרות השוואת מעמד והשוואת סטטוס שכזה היא דרך לא נכונה להתמודד עם שינוי קונספטואלי של מערכת החינוך בישראל.

איל זנדברג: אם יש בעיה מסוימת אפשר לפתור אותה, אבל אי אפשר בדרך עקיפה לעשות את הפתרון הזה.

איל זנדברג: זה מעבר לשלוש הבעיות המרכזיות של החוק, כפי שנאמרו על ידי משרד החינוך.

זבולון אורלב: מה עמדת משרד התחבורה?

ד"ר דן לינק: אני לא קיבלתי שום הנחיה לגבי עמדת משרד התחבורה וכמעט שום דבר שנדון כאן לא דורש את עמדתו של משרד התחבורה.

ד"ר דן לינק: גם בהצעת החוק משרד התחבורה לא מופיע.

ד"ר דן לינק: באופן עקרוני, טוב מאוד שילדים יגיעו לבית הספר בדרך הטובה ביותר האפשרית.

ד"ר דן לינק: אני לא חושב שחייבים לחייב אותם להיות בתוך הסעה מסודרת לצורך זה.

ד"ר דן לינק: זו עמדתי האישית, כי לא קיבלתי שום הנחיה מטעם המשרד.

זבולון אורלב: היום תלמידים הולכים ברגל מרחקים.

זבולון אורלב: בכיתות א' – ד' שני קילומטר ומכיתה ה' ואילך שלושה קילומטר.

ד"ר דן לינק: או מוסעים בדרכים אחרות.

זבולון אורלב: הצעת החוק הזאת אומרת שמ-500 מטר ומעלה מסיעים אותם.

ד"ר דן לינק: אנחנו שוכחים שגם בהסעה מאורגנת של תלמידים יש בעיות.

ד"ר דן לינק: אם יהיה מספר גדול של כלי רכב שייקח מספר קטן של תלמידים, אולי פתרנו בעיה קטנה, אבל הוספנו בעיה קטנה אחרת.

ד"ר דן לינק: אני אומר במפורש שלא למדתי את הנושא הזה מההתחלה, כי רק אתמול התבקשתי להגיע לישיבה וגם לא קיבלתי עמדה רשמית של שהמשרד, לכן אני מבקש שתהיה לנו הזדמנות לתת לוועדה הנכבדה את עמדת המשרד במועד יותר מאוחר, אני בכלל לא בטוח שבאופן אוטומטי הסעה של תלמידים זה פתרון טוב.

ד"ר דן לינק: למשל הנושא הזה של "היתר ה-70", תקנה 84(ז) בתקנות התעבורה, שמדברת על היתר להסיע שלושה תלמידים במושב של שניים, אני אישית וגם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים פוסלים מכל וכל.

ד"ר דן לינק: עדיין יש הרבה גופים שחושבים שזה הרעיון הטוב ביותר שצמח כאן אי פעם.

ד"ר דן לינק: אם יש הסעות תלמידים, ההסעות האלה צריכות להיות הסעות מצוינות ובטוחות ובוודאי לא להסיע תלמידים בכוח במסלולים שיכולים ללכת גם ברגל ושיש להם הסעות חלופיות.

ד"ר דן לינק: אם יש תחבורה ציבורית, אני לא רואה שום סיבה שיהיו גם הסעות מיוחדות לבתי ספר.

ד"ר דן לינק: דרך אגב, אני גם חרד למעמד של התחבורה הציבורית.

ד"ר דן לינק: אם יש תחבורה ציבורית, טוב מאוד שילדים יסעו בתחבורה ציבורית.

ד"ר דן לינק: זאת לא עמדה רשמית של משרד התחבורה ואני אשמח אם תהיה לנו הזדמנות לבטא את העמדה הרשמית במועד אחר.

זבולון אורלב: הואיל שלחוק הזה יש גם היבט בטיחותי, שהוא בא לשנות את סדרי תנועת התלמידים, אני חושב שבהחלט חשוב לשמוע את עמדתכם.

זבולון אורלב: אני מציע שתהיה תוך שבועיים עמדה בכתב ביחס להצעת החוק כמו שהיא מנוסחת בהיבט הבטיחותי, כי אני חושב שהוועדה צריכה לשקול גם את ההיבט הזה.

עופר חוגי: גם בדיון הקודם אמרתי שבנושא של המרחקים אני מוכן לשבת עם צוותים של המשרדים השונים, כדי לבדוק את הנושא.

עופר חוגי: אני חושב שהיום זה לא ריאלי שילד בגן חובה צריך ללכת שני קילומטר.

עופר חוגי: יש תנועה רבה בכבישים, המרחקים נהיו ארוכים יותר ויש גם בעיה של ביטחון.

עופר חוגי: אני לא אתן לבן שלי בגיל חובה ללכת לגן שני קילומטר.

עופר חוגי: לגבי החינוך המוכר שאינו רשמי – אני חושב שצריך להבדיל בין הרשתות לבין שאר המוכר שאינו רשמי.

עופר חוגי: הרשתות קיבלו מעמד בחוק ולכן צריך להשוות אותן מבחינה תקציבית לחינוך הרגיל.

עופר חוגי: החוק בנושא הזה התקבל ב-93'.

איל זנדברג: אני סבור שהפרשנות שלו לא כזאת.

עופר חוגי: אם הפרשנות אינה כזאת, צריך לתקן את החוק.

עופר חוגי: לא ייתכן שכאשר מדובר בילדים יהיו קריטריונים שונים.

אבינועם שוורץ: אני חושב שאנו, הסתדרות המורים, כן דואגת לילדים ואנחנו לא מתנגדים להכליל בחוק את המוכר שאינו רשמי.

אבינועם שוורץ: אבל מבחינה ריאלית אנחנו חושבים שהעניין של המרחק אינו מציאותי ולא הגיוני להשאיר את זה כך.

זבולון אורלב: במהלך הישיבה קיבלתי שתי פניות – אחת של סיעת הליכוד והשניה של חברת הכנסת נאות – להימנע היום מהצבעות.

זבולון אורלב: סיעת הליכוד ביקשה מנשיאות הכנסת לא לקיים גם הצבעות במליאה משום שחבריה מסיירים ביש"ע.

זבולון אורלב: הואיל וכך וכן בגלל שלא סיימנו עדיין את הדיון, למרות שאני סבור שמבחינת מיצוי הדיון בהיבטיו השונים, אכן מיצינו, אנחנו לא נצביע היום.

זבולון אורלב: אני מבקש מחבר הכנסת עופר חוגי שיזום פגישה עם הנהלת המשרד כדי לדבר איתם על הקריטריונים של המוכר שאינו רשמי.

זבולון אורלב: אנא תודיע לי מה התוצאה ועל פי זה אני אקבע את הישיבה הבאה.

זבולון אורלב: אין טעם כרגע שאני אקבע ישיבה לעוד שבועיים-שלושה ונבוא שוב ויתברר שיש חילוקי דעות, שכן אנחנו רוצים לקבל את החוק בהבנה בין כל הצדדים, אם זה אפשרי כמובן.

זבולון אורלב: כמו כן אני מבקש לקבל ממשרד התחבורה עמדה ביחס להיבטים של הצעת החוק הזאת על בטיחות תנועת תלמידים למוסדות החינוך ומהם בחזרה.

זבולון אורלב: על פי המידע שימסור לי חבר הכנסת עופר חוגי אנחנו נקבע את מועד הישיבה הבאה.

זבולון אורלב: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.

זבולון אורלב: - - - - - - - - -