ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 266, 2001-04-01 10:00

זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה בעניין הצעת שר המדע, התרבות והספורט לכללי קולנוע (תנאים להכרה בסרט ישראלי), על-פי סעיפים 13-14 לחוק הקולנוע.

אריה שומר: אדוני היושב-ראש, אנחנו מלווים את העניין, ועצם העובדה שאתה מקיים את הישיבה הזאת למרות הפגרה מראה את היחס לנושא של הקולנוע בישראל.

אריה שומר: אני בשמם מודה לך על זה.

עדנה הראל: אני חושבת שרוב האנשים, פרט לאנשי הוועדה עצמה, היו נוכחים ביום שישי בכנס שהיה להצגת הקריטריונים לתמיכה בקולנוע.

עדנה הראל: המבחנים האלה הם חוליה משלימה, ולכן אני מציגה בפני הוועדה את הקריטריונים.

זבולון אורלב: מי הוזמן לכנס הזה?

עדנה הראל: הציבור הרחב.

עדנה הראל: היתה על זה מודעה בעיתון, כמו שאנחנו עושים תמיד עם קריטריונים.

דודו דותן: רק מי שמלווים את המאבק לא הוזמנו.

יורם חטב: ולא הוגשה לנו טיוטה בעוד מועד, שנוכל לעיין בה.

עדנה הראל: אני מלווה את הכנתם של הקריטריונים האלה מהחלק הראשון שלהם ומלווה הכנה של הרבה קריטריונים אחרים בתחום התרבות, ואדוני יושב-ראש הוועדה מכיר את הנושא של תמיכה במוסדות ציבור ואת הקושי שעומד בפני מינהל התרבות להכין קריטריונים מפורטים ושוויוניים בכל התחומים.

עדנה הראל: אני מלווה את העבודה הזאת גם בתחום התיאטראות, גם בתחום התזמורות, גם בתחום הקולנוע, גם בתחום המוזיאון, ואנחנו עושים עכשיו עבודה מקיפה.

עדנה הראל: בהשוואה לעבודה שנעשית בתחומים השונים, שבכולם אנחנו משתדלים לשתף את הציבור, אנחנו מפרסמים מודעות שמזמינות את הציבור להשתתף ועושים כנסים אחר-כך כדי להסביר איך עושים את התמיכה, בתחום הקולנוע באופן מיוחד, גם בגלל הוראות חוק הקולנוע, לא בגלל שאנחנו נחמדים באופן מיוחד לתחום הקולנוע אלא בגלל הוראות חוק הקולנוע.

עדנה הראל: היה הליך משולב עם הציבור בצורה שלדעתי היא חסרת תקדים.

עדנה הראל: זה התחיל מזה שהיה כנס פתוח, שאליו הוזמן כל מי שמעוניין.

עדנה הראל: אחרי שהמועצה ישבה ושיתפה בוועדות משנה שלה אנשים שהם לא חברי המועצה והכינה טיוטה להמלצה לשר, הנייר הזה הופץ לכל מי שהיה מעוניין.

עדנה הראל: יותר מזה, התקיימו שניים או שלושה מפגשים עם השר, עם המנכ"ל, עם כל הפורום של היוצרים והמפיקים והקרנות, בטענה למה מאז שהוגשו הקריטריונים עד לאותם מועדים של הפגישות האלה הם לא אושרו.

עדנה הראל: הוסבר שזה עדיין בתהליכים, תהליכי אישור היועץ המשפטי לממשלה, תהליכי דיונים.

עדנה הראל: בסיטואציה הזאת שוב הוצגו המבחנים.

עדנה הראל: יותר מזה, בישיבה השנייה גם הופצו כל ההערות של משרד המשפטים.

עדנה הראל: אנשים שיושבים פה העבירו אלי ואל המשרד הערות על-אודות ההערות והעבירו לאמנון דה-הרטוך הערות על-אודות ההערות.

עדנה הראל: מאז שהמבחנים הומלצו על-ידי המועצה עד שהם אושרו על-ידי היועץ המשפטי לממשלה, ובעקבות זה על-ידי השר בשבוע שעבר, לקח מנובמבר 2000 עד מרץ 2001, בין השאר בגלל ההשתתפות והמעורבות, תוך ליווי ציבורי לא קטן.

עדנה הראל: המבחנים האלה אושרו על-ידי היועץ המשפטי לממשלה ועל-ידי מה שהוא דרש בעקבות זה.

זבולון אורלב: כולנו יודעים שהמבחנים לא טעונים אישור הוועדה.

עדנה הראל: נכון.

אריה שומר: מתוך העבודה שלי במשרד בחודשיים האלה, אני חושב שנתנו לנושא הזה מעל ומעבר, כדי שהנושא הזה של חוק הקולנוע יחל להיכנס, כולל משרד המשפטים, עם כל הבעיות שיש במשרד המשפטים ועם כל העבודה הקשה שיש להם.

אריה שומר: לנושא הזה של חוק הקולנוע ניתנה תשומת לב בחודש ימים 24 שעות ביממה, כולל שיחות טלפון לחוץ לארץ לדה-הרטוך.

עדנה הראל: חוק הקולנוע קובע, שהמבחנים ייקבעו לפי המלצת המועצה על-ידי השר, כמבחנים לפי חוק יסודות התקציב, שיש להם התוספת של ייעוץ המועצה.

עדנה הראל: המבחנים לפי חוק יסודות התקציב הם בכל התחומים, גם לישיבות וגם למוסדות רווחה וגם למוסדות תרבות.

עדנה הראל: זה לא נעשה באישור ועדות הכנסת, אלא באישור היועץ המשפטי לממשלה, כך שההערה שלך היא כללית ולא ספציפית.

עדנה הראל: קובע עוד חוק הקולנוע, בסעיף 12, שייקבעו מבחנים והוא קובע התניה למבחנים, לא משאיר שיקול דעת מלא: "ובלבד ש-60% מהתקציב לפחות ייועד להפקת סרטים ישראלים".

עדנה הראל: בא סעיף אחר-כך וקובע שהשר, על-פי המלצת המועצה לקולנוע, שהיא כידוע גוף ציבורי, ובאישור הוועדה שאנחנו נמצאים בה היום, יקבע תנאים להכרה בסרט ישראלי, על-מנת שאותם 60% מינימום שהולכים להפקה על-ידי סרט ישראלי, לפי המבחנים יוכלו להיות מוקצים.

עדנה הראל: המבחנים קובעים, ש-85% מהתקציב מיועדים להפקת סרטים ישראלים, ולכן חסרה עדיין התניה של מהו סרט ישראלי.

עדנה הראל: זאת אומרת, אי-אפשר להפעיל את המבחנים עד שלא יהיה לנו אישור של הוועדה להצעה שהונחה בפניה היום, שאומרת מהו סרט ישראלי.

עדנה הראל: הצעת המועצה, שהשר אימץ אותה והיא אושרה, זה 85% מתוך תקציב שנתי של 80 מיליון שקלים.

זבולון אורלב: למה מיועדים ה-15% האחרים?

עדנה הראל: יש כסף שהולך לפסטיבלים, לסנימטקים, לתוכניות שיווק של הסרט הישראלי לחו"ל, שגם זאת התניה שהמחוקק קבע, והתנאים ברורים ושקופים.

עדנה הראל: ההצעה כאן לגבי מהו סרט ישראלי היא ההצעה בכללים, והיא ההצעה שאותה קבע המחוקק בסיוע הוועדה הזאת.

אייל מלובן: אריה, אנחנו מודים לך על המאמץ ואין לנו דבר נגד המשרד והשר.

אייל מלובן: עבדנו מאוד קשה כדי להביא את החוק הזה לכאן, כל האיגודים שיושבים פה סביב השולחן, וזה בנפשנו ובדמנו.

אייל מלובן: לכן אנחנו מעדיפים שהפעילות הזאת תיקח עוד יום, אבל נגיע לדברים שיהיו מקובלים בשאלה מה היא הגדרת סרט ישראלי.

אייל מלובן: הגדרת סרט ישראלי, מבחינתנו, צריכה להיות מאוד מוגדרת, מאוד ברורה בתוך הדבר הזה.

אייל מלובן: לא השתמשו ביוצרים.

אייל מלובן: גם הוועדה הזאת שהיתה אמורה להתכנס ביום רביעי לא התכנסה, כי קיבלנו הודעה פחות מ-12 שעות לפני הוועדה, ואני מודה ליושב-ראש הוועדה שהסכים לדחות אותה עד היום.

אייל מלובן: גם היום עדיין הנוסחים לא מקובלים עלינו.

אייל מלובן: יש דברים שלא מקובלים עלינו כיוצרים, שצריכים להוציא את הדברים בפועל לשטח.

אייל מלובן: לכן אנחנו מבקשים לדון בשאלה מהי הגדרת סרט ישראלי, כמו שמוגדר במקומות אחרים בעולם.

אייל מלובן: הגשנו נייר כהגדרה, ויש לנו השגות נוספות לגבי דברים אחרים שלא קיימים בתוך הנייר הזה.

אייל מלובן: אני מציע שנמצה את הדיון היום עד כמה שאפשר, ואם יהיה צורך נבוא לדיון נוסף, או שנקיים דיונים עם המשרד הממונה, ונגיע להחלטה משותפת.

אריה שומר: אני רוצה שתבין איזה לחץ יש בנושא הזה של המועצה לקולנוע.

אריה שומר: הרי אתם עשיתם עבודה, נפגשנו פעמיים ואמרתי שזה נמשך יותר משנה.

אריה שומר: דיברתם על זה שהקריטריונים הוגשו למשרד המשפטים בדצמבר, בנובמבר, ליוצרים אין כסף, למפיקים אין כסף ואנחנו צריכים לעשות את הדבר הזה.

אריה שומר: עשינו את זה בצורה מאוד מסודרת.

אריה שומר: אני מצר על דבר אחד, כי עורך-דין אלי זוהר, יו"ר המועצה, היה צריך לגמור את זה אצלכם בבית.

אריה שומר: עדנה ואני עזרנו ודחפנו כמה שאפשר, כדי להגיע לכלל הדברים יחד עם משרד המשפטים, כדי למצות את העניין עוד לפני פסח, שמבחינת המשרד נוכל לתמוך במפיקים כדי לתת להם את ה-40% שאנחנו מתכוונים לתת, אבל לולא הדבר הזה זה עוד פעם יעכב.

אריה שומר: אם מדובר בנושאים מאוד נקודתיים שאפשר לגמור לדון בהם, נעשה את זה.

יורם חטב: הם מאוד נקודתיים.

אריה שומר: אם כך, אנחנו יכולים לקבוע ישיבה בינינו ולסיים לדון בעניין.

עדנה הראל: אני מציעה שננסה לדון בעניין בוועדה, כי אז יישאר רק עניין הנוסח ולא יהיה צריך לכנס שוב את הוועדה.

אריה שומר: דודו דותן, יו"ר ארגון אמ"י, שאל אותי אם בעוד חצי שנה יעלו נושאים מסוימים, ניתן יהיה לשנות אותם.

אריה שומר: קיבלתי תשובה מיו"ר הוועדה שניתן לעשות את הדבר ה זה.

זבולון אורלב: אנחנו יכולים רק לאשר או לא לאשר הצעות של השר.

זבולון אורלב: אם נציג השר, מנכ"ל המשרד, מודיע לפרוטוקול שהוא יהיה פתוח לדיונים כדי לשנות את הכללים, ואם יגיעו להבנות שיש צורך לשנות, השר יגיש הצעות לתיקונים ואני בהחלט אסכים לקיים דיון נוסף לצורך העניין.

אריה שומר: אני מודיע שהשר יהיה פתוח לדיונים על תיקונים.

דודו דותן: אין לנו ספק היום, אחרי כל מה שעברנו, שהצירוף הזה של מתן וילנאי כשר ושל שומר כמנכ"ל שלו ואתה כיושב-ראש הוועדה הזאת מהווה בשבילנו כתובת.

דודו דותן: אבל אל תשכחו, שאנחנו באים לכאן אחרי שהחוק הזה עבר כביכול בכנסת הקודמת והכל היה בסדר, ואז היה החרבון הגדול.

דודו דותן: עברנו מסע של השפלות, ואפילו היום כשאנחנו דנים אנחנו רואים כמה פרצות עדיין יש בו.

דודו דותן: אני בטוח שאם אתם תהיו בעוד חצי שנה בתפקידים אלה תהיה לנו כתובת ואנשים נחמדים, אבל זה לא יכול להיות נתון למצבי רוח ולגחמות.

דודו דותן: לכן אנחנו מבקשים שתקדישו עוד קצת לעניין הזה.

דודו דותן: אנחנו הראשונים שהיינו שמחים לדעת שזה נגמר, אבל בדף שהגיע אלינו גילינו כמה דברים שהם עקרוניים.

אמנון דה-הרטוך: כולם הסכימו שהכללים יהיו עד 2002, ואי-אפשר לשנות את הכללים פעם בחצי שנה.

אמנון דה-הרטוך: לכן אם רוצים שהכללים יחולו, הם צריכים להיות מתוקנים עכשיו.

עדנה הראל: אני אקרא מהנוסח שנמצא בידכם.

עדנה הראל: יש נייר אחר, שכתובה עליו המלה "מאוחר", ועליו יש כמה תיקונים טכניים, אני אפנה את תשומת הלב אליהם.

עדנה הראל: בסעיף ההגדרות יש הגדרות תאגידיות, של אמצעי שליטה ושליטה, שמפנים לחוק ניירות ערך.

מירי פרנקל-שור: צריך להתייחס לשאלה מה זה בדיוק אמצעי שליטה, ומה ההבדל בין אמצעי שליטה לבין שליטה.

עדנה הראל: אני אתייחס לכך בהמשך.

עדנה הראל: בהגדרות יש כמה סוגי הגדרות, האחד מתייחס לעניינים של סרט והשני מתייחס לעניינים התאגידיים שיעלו בהמשך הדברים, וזה מיהו המחזיק בתאגיד, דהיינו חברה, שותפות וכולי, אם הם אלה שיוצרים את הסרט.

עדנה הראל: אני אסביר את עניין אמצעי השליטה כשנגיע לסעיף שמדבר על זה.

עדנה הראל: "אמצעי שליטה" ו"שליטה" הם כהגדרה הכללית של חוק ניירות ערך; "גוף מחזיק" בתאגיד זה גוף שמחזיק באותו תאגיד, וזה לעניין מיהו התאגיד ששולט בתאגיד שאחר-כך שולט בתאגיד אחר, והיו לנו כמה דוגמאות בחדשות של הימים האחרונים; "גוף מפיק" זאת הגדרה שרלוונטית לשאלה מהו סרט – "יחיד או תאגיד העורך את מרבית ההתקשרויות עם בעלי זכויות היוצרים וזכויות המבצעים לשם הפקת סרט, ולפחות למעלה ממחצית מן ההתקשרויות העיקריות לשם הפקת הסרט".

עדנה הראל: "'התקשרויות עיקריות לשם הפקת סרט' – התקשרויות עם תסריטאי, במאי, שחקנים ראשיים, צלם ראשי, מלחין, עורך".

זבולון אורלב: האם "מחצית" זאת ספירה מתמטית של התקשרויות, או מרבית הכסף של ההתקשרויות?

עדנה הראל: "מרבית ההתקשרויות" פירושו מרבית בספירה של ההתקשרויות.

עדנה הראל: הרעיון היה להבדיל את הגוף המפיק מכל מי שעושים התקשרויות משנה, מכל מיני סוגים כמו קייטרינג ודברים אחרים, ולכן כדי להבטיח שהגוף המפיק הוא זה שנושא את מרבית בעלי זכויות היוצרים וזכויות המבצעים, גם אם הוא עשה את כל ההתקשרויות האחרות בנוסף, אבל אם הוא העביר 100 התקשרויות לא רלוונטיות לקבלן משנה, קבלן המשנה לא הופך להיות המפיק, אלא הוא עדיין המפיק כי הוא מחזיק אצלו את היוצרים.

עדנה הראל: מכיוון שאנחנו יכולים לספור ניצבים ודברים אחרים שהם פחות רלוונטיים לליבה של היצירה, אמרנו גם מרבית מהכל וגם למעלה ממחצית מההתקשרויות העיקריות.

עדנה הראל: ניסינו למנות את ההתקשרויות העיקריות.

עדנה הראל: אם אתם מבקשים שנתקן את ההגדרה של התקשרויות עיקריות אין בעיה, אבל זה היה הרעיון.

מירי פרנקל-שור: מדוע ברישא אתם כותבים "מרבית ההתקשרויות" ובהמשך "למעלה ממחצית"?

עדנה הראל: בשניהם זה יכול להיות "למעלה ממחצית".

שלום פוריס: בהגדרה "הגוף המפיק" המלה "העורך" היא מאוד לא ברורה.

שלום פוריס: מה שצריך להיות הוא "הבעלים".

עדנה הראל: צריך להיות אולי "הרוכש את הזכויות".

ליביה חכמון: הוא לא רוכש את כל הזכויות.

זבולון אורלב: את מדברת על מבצע את ההתקשרויות.

עדנה הראל: עורך הדין הוא המבצע את כל ההתקשרויות.

עדנה הראל: אני מציעה שיירשם "שהוא הצד למרבית ההתקשרויות".

שלום פוריס: הסכמנו.

מירי פרנקל-שור: אני מציעה שבהגדרת "גוף מפיק", במקום "יחיד או תאגיד העורך את מרבית ההתקשרויות" יופיע "העורך למעלה ממחצית ההתקשרויות".

עדנה הראל: בסדר.

אייל מלובן: בהגדרה "התקשרויות עיקריות לשם הפקת הסרט", אני חושב שצריך להיות התקשרויות עם יוצרים, מבצעים, הצוות הטכני ההנדסי, שחקנים וצוות ההפקה.

עדנה הראל: האם הוא חייב לעשות את ההתקשרויות העיקריות עם הצוות ההנדסי?

אייל מלובן: הוא חייב לעשות את זה עם כולם.

אייל מלובן: היות שההתקשרויות האלה באות לידי ביטוי, לצערנו, כאשר קבלן המשנה פושט את הרגל ולא מצליח לכסות את חובותיו בסרט, לא משלם את חובותיו לאף אחד מאתנו, צריך שתהיה גם אחריות על מי שנתן לו את העבודה הזאת.

ליביה חכמון: זה דבר מאוד רווח, זה לחם חוקנו.

ליביה חכמון: עדנה, בנושא הזה של מחזיק זכויות יוצרים ומבצעים, אני מבקשת שתסבירי לי האם בנוסח הקיים ברור מאוד, שמי שהוא בעל הזכויות של המבצעים שאותם אנחנו כרגע מציגים, שהיו בחוק, זה נשאר בידי השחקנים.

ליביה חכמון: לנו חשוב מאוד, שמספר בעלי הזכויות של השחקנים יהיה הרב ביותר, שלא יהיה מצב שכל הזכויות עוברות למפיק.

עדנה הראל: מה שברור בזה הוא, שמי שיש לו זכות מבצעים עושה התקשרות כדי שהיצירה שהוא מבצע תופיע בסרט, הוא לוקח על עצמו איזה סוג של התקשרות הוא עושה.

עדנה הראל: אני יודעת על בעלי זכויות והתקשרויות עם מפיקים שנותנים למפיק את הזכויות שלהם לעניין הסרט הספציפי, לצורך הפצה וכדומה.

עדנה הראל: אני לא אמנע את זה כאן ובכללים, אבל בעל זכויות הראשונים הוא המבצע.

ליביה חכמון: הנוסח הזה מתוקן.

ליביה חכמון: אנחנו קיבלנו נוסח אחר בפקס, ששם היה כתוב "שהוא בעל מרבית זכויות הקניין הרוחני".

עדנה הראל: הנוסח הזה תוקן.

מירי פרנקל-שור: האם כתוצאה של הגדרת "גוף מפיק" ו"התקשרויות עיקריות לשם הפקת סרט", העורך את ההתקשרות יהיה בעל מרבית זכויות הקניין הרוחני וזכויות היוצרים?

עדנה הראל: לא, הורדנו את זה.

עדנה הראל: כל מה שהוא צריך זה לעשות את מרבית ההתקשרויות, הוא לא יכול להתקשר בכל מיני סוגים של התקשרויות.

עדנה הראל: הוא יכול להגיד, שבכל פעם שהסרט יימכר במדינה חדשה הוא ייתן זכויות, והוא יכול להגיד שהוא משלם מראש פעם אחת וזהו.

מירי פרנקל-שור: אבל בתוך הסרט הזה, שמקבל את התקציב, מה יהיה לו ביד?

מירי פרנקל-שור: הוא יהיה בעל זכויות היוצרים בכמה אחוזים?

עדנה הראל: הוא לא חייב להיות בעל זכויות היוצרים.

עדנה הראל: כל מה שהוא צריך זה לעשות את ההתקשרויות, הוא מארגן צוות שלם של יוצרים.

עדנה הראל: אני רוצה לדעת, שאני מתקשרת עם מי שארגן את הצוות השלם של היוצרים.

עדנה הראל: לא מעניין אותי איזה סוג של התקשרויות הוא עשה שם.

עדנה הראל: לכן הורדנו את הסיפא.

דודו דותן: מדוע בסעיף מופיע "שחקנים ראשיים", ולא כל שחקן?

עדנה הראל: כשאמרתי "למעלה ממחצית" רציתי להבטיח שלא כמו במצב של "בן חור" שיש 5,000 ניצבים, יוצאים לידי ההגדרה של הישראליות על-ידי זה שהתקשרתי עם כל הניצבים, והגוף שהתקשר עם הניצבים מבקש את הכסף בתור גוף מפיק, בעוד שמי שעומד מאחוריו זה גוף אמריקני.

עדנה הראל: יש פה שני הדברים, יש פה גם את מרבית ההתקשרויות, כולל הניצבים, וגם את מרבית ההתקשרויות בסיפא של הסעיף.

אריה שומר: מעבר לנושא המשפטי, אתם קבעתם שיהיה שחקן ראשי.

אריה שומר: במודעות אתם כותבים "שחקן ראשי".

שלום פוריס: אני מבקש לחזור על ההגדרה של "גוף מפיק" נכון לרגע זה.

עדנה הראל: "'גוף מפיק' – יחיד או תאגיד שהוא צד בלמעלה ממחצית ההתקשרויות.

עדנה הראל: .."

זבולון אורלב: גם אם בסוף נאשר את הנוסח, האישור ייכנס לתוקף בתנאי שאחרי שהנסחית מנסחת הנוסח עובר לכולם, ואם למישהו תהיה הערה והוא יבקש ממני דיון, אנחנו נקיים דיון.

אמנון דה-הרטוך: זה לא מקובל.

זבולון אורלב: אני קובע את המקובל.

זבולון אורלב: כל עוד לא יהיו כללים מאושרים בתהליך שקבע החוק אי-אפשר לחלק את הכסף, ולכן כולם רוצים לסיים מהר.

אייל מלובן: אנחנו רוצים שזה יהיה מהר אבל שייעשה נכון.

עדנה הראל: אמ"י מבקשים שתיתוסף המלה "ומשניים" אחרי המלים "שחקנים ראשיים".

עדנה הראל: אני לא רואה התנגדות, ולכן נקבל את הבקשה.

יורם חטב: האם בהגדרות יש גם הגדרה לגבי עצם האחריות המניסטריאלית של המפיק?

יורם חטב: נניח שיש מפיק שיש לו 51% מההתקשרויות ויש מפיק משנה שיש לו 49% מההתקשרויות.

עדנה הראל: יש אחד שיכול לבקש את הכסף.

עדנה הראל: הוא עורך את מרבית ההתקשרויות בעבור הסרט.

עדנה הראל: המטרה של הכללים האלה היא לקבוע מהו סרט ישראלי.

עדנה הראל: לא צריכים לקבוע דרך עקיפה להגן על התקשרויות שהיום אין אתן בעיה.

עדנה הראל: את זה צריך לפתור, אבל קודם כל אנחנו רוצים להגדיר את הישראליות של הסרט, על-מנת שהוא יהיה זכאי לתמיכה.

עדנה הראל: כולנו רוצים שתהיה תעשייה בישראל, והמחשבה שלנו היא להגיד איך גוף שעושה סרט ורוצה תמיכה, והוא מקבל תמיכה בשביל שתהיה תעשייה בישראל, לא ישים אנשי קש בפרום ויגיד שאלה הישראלים וייקח את הכסף וילך למקום אחר.

עדנה הראל: אותי מעניין שהגוף המפיק עורך את מרבית ההתקשרויות, וכך אני יודעת עם מי אני מדברת.

עדנה הראל: הוא לא איש קש, אלא זה שעשה את מרבית ההתקשרויות.

עדנה הראל: השאלה שלך אם הוא בהגדרה יהיה זה שיצטרך לכבד את החוזים, אבל אנחנו לא נפתור את זה פה.

יורם חטב: זאת אומרת, יכול להיות מצב תיאורטי שקופרודוקציה של מפיק ישראלי 51% מההתקשרויות הם ישראלים ו-49% הם זרים?

עדנה הראל: נגיע לזה בסעיף הקופרודוקציה.

עדנה הראל: פה אני רק מאפיינת מיהו האדם שאני מדברת אליו.

עדנה הראל: יש לי סרט, והשאלה היא מי יכול להיות רלוונטי.

עדנה הראל: אני רוצה לדעת, שהיחיד שיכול להיות רלוונטי זה זה שיש לו למעלה ממחצית ההתקשרויות.

עדנה הראל: "'מוסד ציבורי מסייע' – מוסד ציבור כהגדרתו בחוק יסודות התקציב שמסייע להפקת סרט ונתמך למטרה זו לפי המבחנים לתמיכה במוסדות ציבור שנקבעו לפי הוראות סעיף 12 לחוק".

עדנה הראל: מסייע גם סיוע כספי וגם מלווה, גם מייעץ מבחינת רואה חשבון ועורך-דין, גם מסייע בהקלטה.

עדנה הראל: יש שורה שלמה של דברים במבחנים, שהמוסד צריך לעשות אותם חוץ מאשר לתת כסף.

עדנה הראל: "'עותק בסיסי' – עותק של סרט לאחר עריכתו הסופית".

עדנה הראל: זה מה שנקרא "עותק אפס".

זבולון אורלב: ומה זה עותק לא בסיסי?

עדנה הראל: זה עותק שנעשה בגרסאות יותר מאוחרות.

עדנה הראל: למשל כשמדובר בשפה, העותק הבסיסי צריך להיות בעברית, אבל זה לא מונע מלתרגם אותו אחר-כך לאנגלית בגרסאות נוספות.

עדנה הראל: "'שותף כללי' – כהגדרתו בפקודת השותפויות [נוסח חדש], התשל"ה-1975" – זה שייך לעניין של אמצעי שליטה.

עדנה הראל: "'שפה עיקרית בסרט' – שפה שבה נעשה שימוש בלמעלה מ-50% מסך הזמן שבו מתקיים מלל בעותק הבסיסי של הסרט".

עדנה הראל: סעיף משנה של סעיף ההגדרות: "למונחים שלא הוגדרו בכללים אלה תהיה המשמעות שניתנה להם בחוק" – הכוונה היא לחוק הקולנוע, שמוגדר למעלה.

עדנה הראל: סעיף 2, תנאים להכרה בסרט ישראל: "סרט הוא סרט ישראלי לעניין החוק אם מתקיימים בו כל אלה (להלן – התנאים להכרה בסרט ישראלי)".

אייל מלובן: האם אפשר להוסיף את המלה "במצטבר"?

עדנה הראל: בכל אלה לא צריך להגיד "במצטבר", זה אומר במצטבר.

מירי פרנקל-שור: "כל אלה" משמעותו "במצטבר".

עדנה הראל: "(1) בגוף המפיק את הסרט מתקיימות הוראות סעיף 3".

עדנה הראל: לסעיף (2) אני מפנה אתכם לעותק שכתוב עליו "מאוחר", כי יש בו תיקוני עברית שהציעו לי: "(2) העותק הבסיסי של הסרט מצולם ומוקלט בעיקרו בעברית, ערבית, יידיש או לאדינו, או צירוף שלהן, אלא אם כן, לפי שיקול דעתו של המוסד הציבורי המסייע, קיימת הצדקה שעניינה בעלילת הסרט לצילום והקלטת העותק הבסיסי של הסרט בשפה אחרת.

עדנה הראל: אין באמור בפסקה זו כדי למנוע יצירתן של גרסאות נוספות על זו שבעותק הבסיסי של הסרט בשפות אחרות מהשפות האמורות".

זבולון אורלב: לא הבנתי את המלים "אלא אם כן, לפי שיקול דעתו של המוסד הציבורי המסייע, קיימת הצדקה שעניינה בעלילת הסרט לצילום והקלטת העותק הבסיסי של הסרט בשפה אחרת".

עדנה הראל: הסרט "החברים של יאנה" היה סרט מאוד ישראלי על ההתמודדות של עולים חדשים מרוסיה, אבל רוב הסרט היה ברוסית, וזה לא הפריע לישראלים לראות אותו.

ליביה חכמון: עשינו עכשיו סרט בגרוזינית, שגם אני לקחתי בו חלק כשחקנית, וכדי ליצור את האותנטיות של העלייה הגרוזינית למדנו גרוזינית במשך שלושה חודשים.

ליביה חכמון: זה היה קשה מאוד לשחקנים, אבל זה היה שווה וזה נתן ממד מאוד מעמיק על העלייה הגרוזינית בארץ.

כתריאל שחורי: זה שכתוב פה "לפי שיקול דעתו של המוסד הציבורי" עונה על העניין.

עדנה הראל: שיקול הדעת של המוסד הציבורי עומד למבחן קבוע, גם בפני המועצה לקולנוע וגם בפני המשרד.

שלום פוריס: צריך להבהיר, שבהגדרה בסעיף (2) אין סתירה לסעיף 4, שהוא הקופרודוקציה.

עדנה הראל: נדון בזה כשנגיע לקופרודוקציה.

עדנה הראל: "(3) בתקציב ההוצאות להפקת הסרט יתקיים אחד משני אלה: (א) 50% לפחות מתקציב ההוצאות להפקת הסרט ישמש לרכישת טובין או שירותים בישראל; (ב) 70% לפחות מתקציב ההוצאות להפקת הסרט ישמש שכר עבודה למי שהם אזרחי ישראל ותושביה או תושבי קבע בה, בתמורה לעבודתם במסגרת הפקת הסרט".

זבולון אורלב: מה ההבדל בין אזרחי ישראל ותושביה לבין תושב קבע?

עדנה הראל: הצירוף של אזרח ישראל ותושב מופיע בדרך-כלל בחקיקה, כשלא רוצים להגיד האזרח שיושב בחוץ לארץ.

עדנה הראל: גרינברג, הצלם שיושב בלוס-אנג'לס, הוא אזרח ישראלי אבל הוא לא תושב.

זבולון אורלב: ומה זה "תושב קבע"?

אמנון דה-הרטוך: "תושב קבע" היתה בקשה שלי שהמונח הזה ייקבע, כיוון שבארץ יש אנשים רבים שזכאים לפי חוק השבות הלאומי, שמחשש שאזרחותם הזרה תאבד הם לא רוצים לקבל אזרחות ישראלית.

אמנון דה-הרטוך: לכן ניתנת להם האפשרות המשפטית לקבל מעמד של תושבות קבע.

אמנון דה-הרטוך: אותם אנשים הם ישראלים לכל דבר ומרכז החיים שלהם הוא בארץ, אלא שאין להם אזרחות.

אמנון דה-הרטוך: אם ייקבע שרק מי שמחזיק בדרכון ישראלי יקבל את התמיכה, זה יכול ליצור אי-סימטרייה עם העובדה שמי שצריך לשרת בצה"ל הוא יהודי תושב קבע, אז לשרת בצה"ל כן ולקבל תמיכה בחוק הקולנוע לא?

זבולון אורלב: קיבלתי עכשיו פקס בהול מאקו"ם: "נודע לנו לתדה

זבולון אורלב: מתנו שכעת יושבת הוועדה על הכללים לתמיכה ביוצרים על-פי חוק הקולנוע.

זבולון אורלב: לא הוזמנו לוועדה, ואנו תמהים על כך.

זבולון אורלב: אנו מבקשים לדחות את הדיון ולהזמין אותנו, ולא לקבל כל החלטות בהיעדרנו.

זבולון אורלב: נילי פרקר, יועצת משפטית".

עדנה הראל: נתנו לכם את רשימת הארגונים המייצגים לצורך התייעצות לפי חוק הקולנוע.

עדנה הראל: זאת רשימה שפורסמה ברשומות, ואני מניחה שהזמנתם את כל מי שמופיע שם.

עדנה הראל: הם מעולם לא התלוננו או קבלו על כך שהם לא מופיעים.

עדנה הראל: הם לא ארגון יציג לעניין קולנוע, הם ארגון כללי לעניין זכויות יוצרים.

יהודית גידלי: אנחנו הזמנו את כל הארגונים שמופיעים ברשימה.

דודו דותן: מה עם "אשכולות"?

עדנה הראל: "אשכולות" לא רלוונטיים לעניין.

זבולון אורלב: גם "אשכולות" שלחו לי פקס: "אנו מבקשים לדחות את מועד הגשת הבקשות".

עדנה הראל: יש לנו הוראה בחוק הקולנוע, שאומרת שכל מה שקשור למינוי מחייב התייעצות עם ארגונים יציגים של יוצרים, כפי שייקבעו.

אייל מלובן: בסעיף (3) אנחנו מבקשים שיהיה סעיף נוסף, שבו ייכתב שלא רק 70% מהתקציב יוצא להפקת סרט, אלא גם יוזכר בו כמה עובדים ישראלים צריכים להיות בסרט.

אייל מלובן: זה מקובל בכל המקומות בעולם, כי אם 70% מהתקציב הולך לעבודה, אפשר להביא צלם או שלושה אנשים שהם ייקחו את מרבית הכסף, ולא תהיה הצדקה להעסקתם של כל היתר.

אייל מלובן: לכן אנחנו מבקשים ש-85% לפחות מהיוצרים, מהשחקנים, מהצוות הטכני ההנדסי ומצוות ההפקה יהיו תושבי מדינת-ישראל המתגוררים בה דרך קבע.

אייל מלובן: זה מקובל במקומות אחרים בעולם, שמגינים על העובדים שלהם ולא רק על הכסף שלהם.

אייל מלובן: אלה שני היבטים שונים לחלוטין.

ליביה חכמון: צריך להיות המועסקים.

יורם חטב: כי בהוצאות יכולים להיות כל מיני ספקים שאינם דווקא יוצרים.

דודו דותן: זה יכול למנוע מצב שיגידו שעושים סרט ישראלי לכל דבר, הוא יהיה בשפה העברית ויצולם בארץ והכותב והבמאי יהיו ישראלים וכן השחקן הראשי, אבל את הצוות הטכני יחליטו להביא דווקא מלונדון.

דודו דותן: כשאתה אומר ש-85% יהיו ישראלים, אז יביאו גאון או מומחה.

דודו דותן: אנחנו פוחדים מהשתלטות.

זבולון אורלב: כשאומרים ש-70% ישמש שכר למי שהם אזרחי מדינת-ישראל, פירושו של דבר שמי שאינו אזרח ישראלי לא יוכל להיות מועסק.

זבולון אורלב: הרי אין שני אזרחים ישראלים שיכולים לקחת 70% מהתקציב.

יורם חטב: יכולים להיות.

יורם חטב: יש כל מיני שירותי הפקה שיכולים להילקח מישראל, העלויות שלהם גבוהות.

אייל מלובן: ציוד, קייטרינג ודברים נוספים שיכולים להיות מסופקים על-ידי ספק ישראלי.

זבולון אורלב: אם הוא לוקח את כל השחקנים שיהיו ישראלים, שכרו של הצוות הטכני זה פחות מ-30%?

אייל מלובן: בוודאי.

אייל מלובן: מרכיב השכר של הצוות הטכני זה פחות מ-30% משכר של הפקה של סרט.

זבולון אורלב: ואתה אומר שאין סיבה בעולם שצוות טכני בסרט ישראלי יהיה מחוץ לארץ?

אייל מלובן: נכון.

ליביה חכמון: זאת בעיה נפוצה בכל העולם.

ליביה חכמון: גם בארצות-הברית, כדי להוזיל את ההפקה הם מצלמים במקסיקו, והרבה מאוד סרטים ישראלים היום מצולמים בהונגריה.

כתריאל שחורי: אני מבקש להכניס הסתייגות.

כתריאל שחורי: אני לא נגד מה שהחברים אומרים, אבל אני מבקש להביא את הדברים בצורה קצת אחרת, בעיקר בעקבות מה שעדנה אמרה, שהמוסדות המסייעים נמצאים תחת פיקוח תמידי של המועצה.

כתריאל שחורי: לכן ההצעה שלי היא, שכל ההוצאות להפקה בגין טובין ושירותים יהיו בישראל, למעט טובין ושירותים שלא ניתן לרכוש בישראל ועל-פי שיקול דעתו של המוסד המסייע.

כתריאל שחורי: אותו הדין גם לגבי השכר.

כתריאל שחורי: בגלל שיכולים להיות חריגים, ואנחנו ממילא נמצאים תחת פיקוח כל הזמן ואנחנו צריכים בכל זאת איזושהי גמישות בשיקול הדעת.

כתריאל שחורי: יש שיקול דעת בעניין.

כתריאל שחורי: אני רוצה להשלים את דבריי בדוגמה מעשית, ואני שם את זה על השולחן כי אני בעצמי מתלבט.

כתריאל שחורי: אנחנו בקרן אישרנו סרט עלילה ישראלי באורך מלא לאורי ברבש ולמוטי לרנר, שמבוסס על סיפורה של אידה פינק, שקורה במלחמת העולם השנייה בפולין.

כתריאל שחורי: זה סרט שכולו על תקופת השואה והוא קורה בפולין, מהפריים הראשון עד האחרון.

כתריאל שחורי: מוטי לרנר ואורי ברבש הם ישראלים, הרעיון והיוזמה הם מכאן, אבל הסרט יצולם בפולין.

כתריאל שחורי: אני לא יודע להגיד אילו שחקנים ישחקו בו, כי עוד לא הגענו לנקודה הזאת.

כתריאל שחורי: השאלה היא, האם אני כקרן צריך היום לחזור לתל-אביב ולהגיד שאני שם בצד את הפרויקט הזה.

אייל מלובן: אני יכול לתת דוגמה של סרט, שלצערנו לא הגיע לארץ עקב המצב שהיה פה, סרט של ברד פיט.

כתריאל שחורי: אבל זה שירותי הפקה נטו.

אייל מלובן: יוצאות הפקות בעולם ועם 90% מהצוות נוסעים בעולם.

אייל מלובן: לסרט של ברד פיט שהיה פה הם רצו להביא 150 אנגלים.

אייל מלובן: אני מביא את זה כדוגמה איך הם מתנהגים עם העובדים שלהם.

אייל מלובן: האם אנחנו מהכסף הישראלי שלנו ניתן פרנסה לפולנים?

אייל מלובן: האם אנשים שלנו לא יושבים בבית?

אייל מלובן: הפרסומות בורחות לנו החוצה מהארץ במקום לאפשר לצוות ישראלי שייצא החוצה.

ליביה חכמון: מדובר במימון ציבורי.

אייל מלובן: כאשר אדם מצלם מכספו הפרטי, בבקשה.

אייל מלובן: אבל כשמדובר בכסף ציבורי, צריך לקחת מכאן אנשים לפולין ושם יעבדו.

אייל מלובן: זאת הפקה ישראלית, ואנחנו חייבים לדאוג לעובד הישראלי.

אייל מלובן: לכן כסף לא יכול לשנות את ההתייחסות אלינו כעובדים, שחקנים ויוצרים.

אייל מלובן: אנחנו מבקשים שיהיו 85% ישראלים מכל הצוות, כולל המפיקים וכולל מי שצריך.

יורם חטב: בהמשך לדברים של אייל, יש אספקט נוסף לעניין הזה.

יורם חטב: אחד הדברים המשמחים שקורה הוא, שתתחיל להיות פה תעשייה מקומית.

יורם חטב: זה אומר השבחה של השפה, השבחה של תסריטאים, תתחיל פעולת משוב בין תסריטאים לבימאים ולשחקנים.

יורם חטב: אנחנו מקווים שהיצירה תעבור רענון כל הזמן, כי סוף-סוף יעשו יותר סרטים.

יורם חטב: לא יעלה על הדעת שבסופו של דבר התקציבים האדירים האלה יגרמו להשבחה של שחקנים פולנים או רומנים או הונגרים.

עדנה הראל: חוק הרשות השנייה, בהגדרה שלו של הפקה מקומית, מתייחס גם לצוות הטכני-המקצועי, לצוות ההפקה.

עדנה הראל: אני מקבלת את התיקון, אבל אני רוצה לצמצם את המחלוקת.

עדנה הראל: בחוק הרשות השנייה מדובר על מרבית צוות ההפקה, שזה למעלה מ-50%.

עדנה הראל: בנייר ששלחו לי אתמול בערב דובר על 70%.

עדנה הראל: עשיתי בדיקות מסוימות ולא הצלחתי למצוא מספיק חומר, ואייל אמר לי שבמקומות מסוימים בעולם זה הנדרש.

עדנה הראל: היום פתאום מעלים פה מספר של 85%.

עדנה הראל: אני לא יודעת כמה 85% זה ריאלי כדרישה כוללת, גורפת.

עדנה הראל: יכול להיות ש-70% זאת דרישה יותר סבירה, ואני חושבת שבכל מקרה, אם הולכים לפי הרעיון של כתרי שחורי, צריך להשאיר שיקול דעת במקרים מיוחדים למצבים אחרים.

ליביה חכמון: המקרים המיוחדים צריכים להיות נדירים.

אודי ליאון: הדוגמה שכתרי נתן היא דוגמה מצוינת לעצם היותה של מדינת-ישראל לא רק מדינה של אזרחיה, אלא קשורה לעולם היהודי כולו.

אודי ליאון: העובדה שיש לנו עבר יהודי בחוץ לארץ והווה יהודי בחוץ לארץ משפיעה כאן.

אודי ליאון: יכול להיות שאתה מסייג את זה להקשר הזה, זאת אומרת כדי למנוע ניצול ציני של הדבר מצד אחד ובעצם לעשות כל מיני תרגילים כמו שעושים את הפרסומות בחו"ל, להגדיר את זה לנושאים שקשורים לעולם היהודי בעבר או בהווה.

יורם חטב: זה אין-סופי.

אודי ליאון: יכול להיות שיש לנו מחלוקת עקרונית.

אודי ליאון: אני חושב שמדינת-ישראל צריכה לסייע לסרטים מהסוג הזה, זה סרט חשוב למדינת-ישראל.

אמנון דה-הרטוך: אני לא בטוח שהדבר הזה בעייתי מבחינה משפטית, אבל מדברים פה על כסף ציבורי.

אמנון דה-הרטוך: דרישת הסף לגבי מוסד ציבור שיקבל תמיכה היא שלפחות 10% מתקציב הפקת הסרט ניתן על ידו.

אמנון דה-הרטוך: במלים אחרות, האפשרות קיימת שגוף אחר, לא אותו מוסד ציבורי, ישקיע 90%.

אמנון דה-הרטוך: אני חושש שהטלת דרישת סף כזאת, של 85% לפי הכללים, יכולה להביא למצב שחופש הפעולה, אם לא חופש היצירה גם כן, יהיה מאוד מוגבל.

יורם חטב: יש לי דוגמאות הפוכות.

יורם חטב: הסרט "קדוש" של עמוס גיתאי והסרט "כיפור" של עמוס גיתאי הם שני סרטים שבסך הכל היו בהם 2-3 עובדים צרפתים, הצלם והתאורן הראשי.

יורם חטב: הסרטים האלה נקנו מראש על-ידי הטלוויזיה הצרפתית וצולמו בישראל, עסקו בנושאים ישראליים.

יורם חטב: רוב העובדים והשחקנים, 98% מהם, היו ישראלים והרבה כסף הגיע מצרפת.

שלום פוריס: עם כל הכבוד להצעה של כתרי, אני חושב שהדוגמה שכתרי הביא כיוצאת מן הכלל היא לא סבירה ויש כאן הקבלה לא סבירה של מי שמפעיל את הסרט.

שלום פוריס: צריך להשאיר כאן שיקול דעת בידי מי שעושה את הסרט.

זבולון אורלב: אתה תומך ב-85%?

שלום פוריס: אני חושב ש-70% זה סביר.

זבולון אורלב: אייל, האם אפשר להסכים על 70%?

ליביה חכמון: נסכם על 80%.

אייל מלובן: גם אני עבדתי בהפקות בעשרים השנים שאני במקצוע הזה, ולצערי בשנים האחרונות, מאז הערוצים הנוספים, כל הכסף מגיע מגופים ציבוריים.

אייל מלובן: לכן אנחנו מבקשים שזה יעמוד על 80%, כי פחות מזה זה נותן פרצה גדולה מדי וזה קשה לנו.

זבולון אורלב: המחלוקת היא, האם חוק הקולנוע הוא חוק של תעסוקה או שהוא חוק גם לעידוד היצירה הישראלית.

זבולון אורלב: לגישתך זה רק חוק להבטחת תעסוקת ישראלים.

אייל מלובן: ממש לא.

זבולון אורלב: אתה אומר שאי-אפשר לעשות סרט ישראלי בנושא יהודי מובהק, כמו עליית המשפחה מתוניסיה או אירועי השואה בפולין.

אייל מלובן: אפשר לעשות את זה על-ידי ישראלים.

אייל מלובן: צילמתי סרט במרוקו ויש שירותים מצוינים במרוקו, ולמרות הכל הוצאנו מכאן צוותים שלמים של ישראלים שנסעו למרוקו.

זבולון אורלב: ואם הוצאת הצוותים האלה מייקרת ב-30% את עלות הסרט?

ליביה חכמון: צריך לקחת את זה בחשבון כדי לתת תעסוקה לבני עמנו.

יורם חטב: יש סכנה שגופים אינטרסנטיים מחוץ לארץ יעשו שימוש ציני במקור המימון הזה.

כתריאל שחורי: היום אין משקיע פרטי, קבלן או אחר, שמשקיע בסרט ישראלי, לצערי.

כתריאל שחורי: היום מי שמשקיע בסרט זה או גופים ציבוריים או רשתות השידור או הערוצים הפרטיים, ולכן זה עדיין כסף ציבורי.

ליביה חכמון: אני מציעה בסעיף (3)(ב), שבמקום "70% לפחות מתקציב ההוצאות להפקת הסרט ישמש שכר" יבוא: "80% מהמועסקים למי שהם אזרחי ישראל, תושביה או תושבי קבע..."

זבולון אורלב: אני מפנה את תשומת לבכם, שסעיף (3) זה אחד משני אלה, זה לא מצטבר.

אריה שומר: מאחר שלא נעימה התגרנות שיש כאן בוויכוח על האחוזים, כתרי הציע שיקול דעת, וזה נראה בסדר אבל זה לא מוצא חן בעיני היוצרים.

כתריאל שחורי: הם לא מאמינים בשיקול הדעת.

אריה שומר: 85% נראה לנו הרבה מאוד.

אריה שומר: לכן אני מציע שיהיה 78%.

זבולון אורלב: טוב, אנחנו מחליטים על 78%.

עדנה הראל: "(4) בהפקת הסרט ובמשתתפים בהפקתו יתקיים לפחות אחד מאלה: (א) במאי הסרט הוא אזרח ישראלי ותושב בה או תושב קבע בה".

אייל מלובן: האם אנחנו לא עוסקים פה במצטבר?

כתריאל שחורי: אתה חיסלת עכשיו את היכולת להשקעה פרטית בקולנוע הישראלי.

כתריאל שחורי: אני לא נציג המפיקים פה, אבל הייתי מפיק הרבה שנים.

כתריאל שחורי: אם רצינו באמצעות חוק הקולנוע גם לעודד השקעה פרטית בקולנוע הישראלי, העסק חוסל בזה הרגע.

זבולון אורלב: למה?

כתריאל שחורי: בגלל שבכמות הזאת של הסייגים וההסתייגויות, בהמשך למה שאתה אמרת, אתה לא משאיר פה טיפה גמישות, אתה לא משאיר מעט ליזם פרטי שבאמת רוצה לחזור לקולנוע.

יורם חטב: לא דיברנו על סעיפים א ו-ב, אלא זה סעיף חדש על היוצרים.

יורם חטב: בסרטים של גיתאי היו בסך הכל שלושה עובדים זרים, זה לא 78% אלא 99% היו ישראלים, ונכנס משקיע ענק צרפתי.

זבולון אורלב: לפי חוק הקולנוע, מה אחוז ההשתתפות של הקרן בסרט ישראלי?

כתריאל שחורי: עד 70% מהתקציב במזומן, שזה לא התקציב הכולל של הסרט.

אמנון דה-הרטוך: וזה רק בסעיף מקסימלי.

אמנון דה-הרטוך: ככל שיהיו יותר מבקשים, הסכום הזה יקטן.

אמנון דה-הרטוך: בהרבה מבחנים קבענו שזה עד 100% השתתפות, ופה יש לנו 20%, כי אין די כסף.

זבולון אורלב: אני מציע לכם להקשיב להערות האלה.

זבולון אורלב: לפעמים אנחנו כורתים את הענף עליו אנחנו יושבים.

זבולון אורלב: אני מציע לכם בכל זאת להשאיר פתח לשיקול דעת, למקרים שיש הצדקה עניינית להעסקת לא ישראלים.

זבולון אורלב: אם הסרט הוא ישראלי, התוכן הוא ישראלי וכדומה, אתם צודקים.

זבולון אורלב: מדובר כאן בחקיקה משנית, אבל זאת חקיקה.

זבולון אורלב: יחד עם זה שאמרנו שאפשר לשנות, לא משנים כל יום.

זבולון אורלב: לחקיקה כאן יש מסר, והשאלה היא מה יהיה המסר.

זבולון אורלב: האם המסר של החקיקה הזאת יהיה ליזמים הישראלים שהאנשים דאגו לעצמם לחוק קולנוע שיעסיקו פה הרבה אבל לא דואג ליצירה הישראלית, או שהמסר הוא אחר.

אייל מלובן: כשאני מבקש ממך לבנות בניין, ואני אומר לך ש-70% מהעובדים בבניין יהיו ישראלים כדי שתהיה תעסוקה ישראלית, זה לא מונע ממך להביא משקיע אנגלי שישקיע בבניין, אבל הוא יודע שהוא צריך להעסיק פועלים ישראלים.

אמנון דה-הרטוך: אם הוא יצטרך לשלם 50% יותר, הוא לא יסכים.

זבולון אורלב: בדוגמה שנתת, עם המגבלה הזאת שלצורך הבניין הוא חייב להעסיק 70% ישראלים כדי שהדיירים שלו יקבלו משכנתא מסובסדת, הוא יעשה חשבון שההתייקרות בעלות של הבניין כתוצאה מהמגבלה הזאת מקזזת הרבה יותר מאשר התוספות שהוא יקבל, והוא ייווכח שבסופו של דבר אין לו רווח מהפרויקט הזה, אז למה שהוא ישקיע?

אייל מלובן: היות שאנחנו מדברים על אמנות ועל יצירה, אז יכול להיות שליזם לא תהיה תועלת להביא את הסרט לארץ, כמו שחברת החשמל עשתה סרט פרסומת ברומניה כי יותר זול לה לעשות אותו ברומניה.

זבולון אורלב: את זה אני חוסם באמצעות שלושה דברים.

זבולון אורלב: אחד משני התנאים שמוזכרים בסעיף 3, או 50% מתקציב ההוצאות או 70% מההוצאה ישמש לשכר עבודה, וכן הסעיף החדש שאנחנו מוסיפים, שאם הוא רוצה להפיק סרט ברומניה הוא צריך לשכנע את הגוף הציבורי המסייע.

זבולון אורלב: הגוף הציבורי זה אנשים בעלי עניין לעודד את הסרט הישראלי, כלומר טובת עיניהם זה לא אתה וזה לא היוצר, טובת עיניהם זה התעשייה של היצירה הקולנועית הישראלית, והם יעשו את השיקול לגופו של דבר.

זבולון אורלב: יש כלל, והכלל אומר ש-78% מהמועסקים צריכים להיות ישראלים, אלא אם כן לפי שיקול דעתו של הגוף הציבורי קיימת הצדקה שעניינה בעלילת הסרט, בצילום והקלטת הסרט בהיקף אחר של עובדים, שלא יפחת ממחצית.

ליביה חכמון: תאגיד או גוף שיש בו שליטה הוא קם ויכול ליפול אחרי הפקה אחת.

ליביה חכמון: עובדים, ובעיקר שחקנים, זה דרך חיים.

ליביה חכמון: גם ככה תחום ההעסקה של העובדים והשחקנים נמצא בהרבה מאוד פרצות של תקופות שהם לא מועסקים, ולכן אם לא נגן עליהם פה במכסה אנחנו עוד יותר שוברים את הרצון הטבעי של אנשים בכלל ללכת לעיסוק הזה.

ליביה חכמון: רק מטומטם הולך לעבוד פעם בשנתיים.

זבולון אורלב: אני מציע שנקיים הפסקה של שעה וחצי בישיבה, בינתיים תדונו ביניכם ואם כשאחדש את הישיבה יהיו הבנות, נביא אותן לאישור היום.

זבולון אורלב: (הישיבה הופסקה בשעה 11:20 והתחדשה בשעה 13:00)

זבולון אורלב: אני מחדש את ישיבת הוועדה.

זבולון אורלב: אני מבקש לקבל דיווח על מה שהוסכם.

עדנה הראל: הגענו להסכמה בעניין הסעיף שמסביב לו התקיימה הישיבה הקודמת, שזה תוספת של פסקה בין (3) ל-(5) בסעיף 2, שייאמר בו שמבין המשתתפים בהפקת הסרט, 75% לפחות מן היוצרים, צוות טכני וצוות הפקה יהיו אזרחי ישראל ותושביה או תושבי קבע בה.

עדנה הראל: ואולם המוסד המסייע רשאי לגבי לא למעלה מ-20% מהסרטים המסתייעים על ידו לאשר גם העסקה של שיעורים פחותים מכך, ובלבד שלא יפחת מ-50%.

שלום פוריס: שיירשם שבאופן חד-משמעי, בשם המפיקים, יש הסתייגות נחרצת מכך שמדובר בתנאי סף ולא כחלופה.

שלום פוריס: כחלופה שבאה במסגרת או 1 או 2 או 3 או 4.

עדנה הראל: כחלופה לתנאי התקציב, כחלופה ל-50%-75%.

שלום פוריס: כתנאי סף אנחנו חושבים שזה יוצר מגבלה בלתי סבירה לחלוטין.

עדנה הראל: בסעיף 5 הסכמנו שההצעות יהיו חלופיות לתנאים שיש בה, או מרבית ימי הצילום בישראל או ארבעה לפחות מצוות ההפקה של הסרט, כאשר הבמאי נכלל בתוך זה.

עדנה הראל: הארבעה הם מתוך רשימה של שבעה.

מירי פרנקל-שור: בסעיף 5(ב) גם היתה לנו הוספה בסיפא.

עדנה הראל: הורדנו את זה.

עדנה הראל: אם זה חלופתי, אז אין צורך בזה.

עדנה הראל: סעיף 3 זה הסעיף שמדבר על העניינים התאגידיים.

עדנה הראל: הוא אושר כפי שהוא, עם תיקון מסוים בנוסח שהבאתי.

עדנה הראל: בסעיף 4 לעניין הקופרודוקציות, הסכמנו לו כפי שהוא.

עדנה הראל: הוא בעצם מצלם את המצב הקיים, אבל תיקנו שזה המאושררת על-ידי המדינה, ולא רק שאושררה בעבר.

מירי פרנקל-שור: מה זה משנה?

אמנון דה-הרטוך: רוצים להבטיח מצב, שבעוד שנה לא תבוא טענה שזה נכון ליום אישור הכללים.

עדנה הראל: יחד עם זאת גם הבהרנו, שבכל מקרה אנחנו מתכוונים לעשות עבודה במשרד ולשמוע לצורך העניין את כל הגופים הרלוונטיים על התנאים שאנחנו מבקשים להבטיח בקופרודוקציות עתידיות.

עדנה הראל: אז נביא תיקון לכללים שיחייב את המדינה כבאה לעשות אמנות חדשות, אבל את זה נעשה בצורה מסודרת נפרדת.

עדנה הראל: מסעיף 5 והלאה מדברים על הליך הדיווח שבו יש סוג של דיווח ציבורי ושקיפות ובקרה על ההכרה בסרטים ישראלים על-ידי המוסדות המסייעים.

עדנה הראל: הוא אושר כפי שהוא.

עדנה הראל: יש פה מעט תיקוני נוסח.

עדנה הראל: הדיווח התקופתי הוגש כל חצי שנה.

עדנה הראל: בסעיף 6(1) הדיווח הוגש כפי שהוא, בסעיף 6(2) הבאתי נוסח קצת מתקן במאוחר יותר, ובסעיף 8 נתבקשנו להוסיף שהמועצה תהיה מוגבלת בזמן של 60 יום כדי לדון בערר של גוף שהוא חושב שהוא בכל זאת ישראלי.

זבולון אורלב: האם אתם רוצים לראות את הנוסח הסופי?

ליביה חכמון: כן.

זבולון אורלב: אנחנו מאשרים את הנוסח הזה, ובלבד שהנוסח הסופי יופץ בין כל הגופים, לרבות אקו"ם ו"אשכולות".

זבולון אורלב: אם תתקבל הסתייגות שאני אחשוב שהיא ראויה לדיון מחודש, אני אשתמש בהסתייגות הזאת כדי לחדש את הדיון.

שלום פוריס: עד מתי זה יועבר אלינו?

זבולון אורלב: זה יועבר לא יאוחר משבועיים.

עדנה הראל: אני אנסה להפיץ את הנוסח מחר.

זבולון אורלב: הסתייגויות יכולות להיות מועברות אל מירי ואל עדנה בעת ובעונה אחת, לא יאוחר מעשרה ימים מיום שאתם מקבלים את הנוסח.

זבולון אורלב: סיום התהליך אודיע לכם סופית, ואז זה ייכנס לתוקף.

עדנה הראל: אבל זה אומר שלא נוכל להשלים את קבלת הבקשות לחלוקת מקדמות במתן כסף.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה.