ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 238, 2001-02-19 10:00

זבולון אורלב: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת החינוך והתרבות בנושא:

זבולון אורלב: גבולות המותר והאסור בשידורי טלוויזיה וזה בעקבות רצף של שידורים שהייתה עליהם תרעומת רבה, שידור אחד הוא שידור האונס במהדורת החדשות ב"מבט" בערוץ השני, והשידור השני, שידור ההתאבדות בתוכנית "עובדה" של הרשות השנייה.

זבולון אורלב: אני מציע שנראה את אחד השידורים וזה השידור שדיברו עליו פחות, שידור ההתאבדות.

זבולון אורלב: (מוקרן קטע מתוך שידור ההתאבדות ששודר בתוכנית "עובדה")

זבולון אורלב: לגבי הקלטת השנייה – למי שלא ראה – יש שם מראות של אדם שמכה אישה, האישה היא עירומה והצופה רואה את ההתעללות הקשה באישה.

זבולון אורלב: אני חושב שצריך לדבר על גבולות המותר והאסור בשידורי טלוויזיה, מפני שברור לכולנו שיש השפעה גדולה מאוד ממה שהטלוויזיה משדרת על תופעות שאנחנו מנסים להיאבק כנגדן, גם בכל מה שקשור בשמירת כבודה של האישה, מניעת אלימות כנגד נשים ובכלל מניעת אלימות בחברה.

זבולון אורלב: לגבי נושא ההתאבדות, נמצאת כאן נציגת השירותים הפסיכולוגיים הייעוצים של משרד החינוך, ובוודאי היא תדבר על ההשפעות שיש לקלטות כאלה על בני נוער, על הרצון שלהם להתאבד או אי הרצון שלהם להתאבד.

זבולון אורלב: אני חושב שצריך לדבר על הנושא הזה.

זבולון אורלב: אני לא חושב שיש מישהו שחושב ששלטון יכול לעשות צנזורה וכדומה, אבל יחד עם זאת, אני חושב שהנושא צריך לבוא על סדר היום על מנת שערוצי השידורים יקבלו על עצמם מגבלות, יידעו את ההשלכות ויחליטו על האחריות שיש להם כלפי החברה.

זבולון אורלב: בשבוע שעבר הגישו חברי כנסת רבים הצעה דחופה לסדר היום שהוכרה בנושא הזה, לצערנו הדיון לא הסתיים, אבל בהבנה עם חברי הכנסת סיכמנו לקיים את הדיון ובלבד שנודיע לוועדה למעמד האישה ולוועדה לקליטת עלייה וכך עשינו.

זבולון אורלב: אני מקדם בברכה את חברת הכנסת יעל דיין, שהיא יושבת ראש הוועדה למעמד האישה.

יעל דיין: בוועדה למעמד האישה בראשותי קבענו למחר ישיבה בנושא וביטלתי אותה מאחר ולא ראיתי טעם בכפילות.

יעל דיין: אני מברכת את ועדת החינוך שהקדימה אותנו, אבל כמובן שזה נושא משותף.

יעל דיין: אנחנו עוסקים בהיבטים השונים של פרסום חומרים שנוגעים לאלימות כלפי נשים, בין אם זה אונס או סוגים אחרים של אלימות.

יעל דיין: יש על זה דיון מאוד מעמיק ומאוד נרחב, אנחנו עובדים עם כל הגורמים, גם בארץ וגם בעולם, גם בנושא פורנוגרפיה וגם בנושא של צילומים ישירים של אירועים כאלה – גם עיתונות וגם טלוויזיה – ויש טענה די מבוססת, שזה נותן גירוי לעשיית דברים ולא להימנעות מדברים שכאלה - כי מי שמופרע, זה מעורר אותו.

יעל דיין: אנחנו נוטים לומר, זה יבהיל אותם, זה יזהיר את הנשים, זה יבהיל את האנסים, הם יראו כמה זה איום ונורא, אבל הטענה הרווחת והמבוססת, שההפך הוא הנכון.

יעל דיין: בשעתו התנגדתי – וגם היום – לחוקק חוק נגד סוג כזה של פרסום, גם אם מדובר בעובדות וצילומי אמת, אבל צריך להיות קו, שהרשויות עצמן, בין אם זה רשות השידור או העיתונות, יקבלו על עצמן לעשות את ההבחנה, איפה הדבר הוא גירוי שבהרבה מקרים מעודד אלימות יותר מאשר מרתיע, אותם אנשים שמתגרים מזה, ככל שזה נורא יותר, הגירוי קיים עוד יותר, זה נותן גירוי שלילי.

יעל דיין: אני מאוד מבקשת שלא להיגרר כאן לחקיקה ולא לסנקציות אלא שגם רשות השידור וגם הערוצים השונים יבחנו עצמם טוב, יסיקו את המסקנות וינהגו בהתאם.

יעל דיין: זו הייתה נפילה מאוד קשה, אבל המעלה היחידה שיש במקרים כאלה, שזה מעלה את הנושא על סדר היום הציבורי.

יעל דיין: אני בטוחה לגמרי שתהיה הפקת לקחים.

זהבה גלאון: אני רוצה להעלות כמה שאלות, ראשית, מהו קו האדום בשידורים מעין אלה?

זהבה גלאון: שנית, אני תוהה, בפני מי עולה סוגייה רגישה מעין זאת ברשות השידור?

זהבה גלאון: האם המקרה הזה הובא בפני מישהו?

זהבה גלאון: לא שאני מחפשת אשמים, אני שואלת את השאלה על מנת להפיק את הלקחים בעתיד.

זהבה גלאון: בנוסף אני שואלת, של מי הייתה התבונה הזאת, להעיר או להזהיר: "מה שהולכים לשדר כעת, מדובר בדברים שהם קשים לצפייה".

זהבה גלאון: מי שחשב שאפשר להסתפק באזהרה כזאת ולראות בעצם השידור מעין ערך מוסף, מעין אפקט הרתעתי, אני תוהה בכלל, מה הערך המוסף או מה הערך החדשותי של שידור קלטת כזאת.

זהבה גלאון: אני מסכימה עם הדברים של חברת הכנסת יעל דיין, לא רק שהדברים האלה אין בהם אפקט הרתעתי, להפך, זה יכול להעלות את מפלס האלימות.

זהבה גלאון: הייתי אומרת, שבאופן עקיף רשות השידור נתנה גיבוי למעשה האונס.

זהבה גלאון: האישה נאנסה פעמיים, פעם אחת על ידי התוקף ופעם שנייה על ידי שידור מעשה האונס.

זהבה גלאון: אנחנו כל הזמן עושים עבודה הסברתית, חקיקתית כדי להיאבק בקשר השתיקה, כדי לקיים דיון ציבורי, כדי לעודד נשים להתלונן, כדי להביא נשים לשבור את מעגל הנחיתות שהן נמצאות בו, אנחנו יודעים איזה דרך חתחתים אישה צריכה לעבור כשהיא כבר מחליטה להתלונן, במקרה הזה האישה בחרה במעשה אמיץ, היא בחרה לדבר על זה, רק שהיא לא ציפתה שהיא תמצא את עצמה נאנסת פעמיים.

זהבה גלאון: לא מספיק שהיא בחרה בצד האמיץ הזה – אנחנו יודעים שנשים צריכות לפנות למשטרה, ורק מיעוט מכלל האנסים מורשעים – היא כבר עושה את הצעד האמיץ הזה ופתאום היא רואה עצמה מופיעה בטלוויזיה.

זהבה גלאון: צריך להילחם בקשר השתיקה, מה עשתה רשות השידור?

זהבה גלאון: התפיסה של הרשות נתנה לגיטימציה לאיזה שהיא הבנייה חברתית ותרבותית, שמקבלת בתוכה נורמות, שגופה של האישה מותר – אני לא חושבת שמישהו חשב שהוא מותר במעשה האונס – הוא מותר במעשה ההקרנה.

זהבה גלאון: אנחנו צריכים להביא למצב, שרשות השידור או כל רשות טלוויזיונית תקיים את הדיון הציבורי, תסביר למה חשוב לשבור את קשר השתיקה, תסביר את זה שנשים נחותות מבחינה חברתית, כלכלית ופוליטית ביחס לגברים, תיצור את הדיון הציבורי, אבל לא על ידי שידור זוועתי שכזה.

זהבה גלאון: מה הם חשבו, שזה יזעזע את הצופים?

זהבה גלאון: מי שצילם את המעשה הזה רצה לספק את היצרים הסדיסטיים, הוא רצה לספק צרכים ומאוויים.

זהבה גלאון: את אלה שאנחנו רוצים להרתיע, זה לא ירתיע אותם, זה רק יספק את הצרכים שלהם.

זהבה גלאון: אני חושבת ששגתה רשות השידור בעניין הזה ואני חושבת שצריך להתקבל איזשהו נוהל.

זהבה גלאון: אני מסכימה עם חברת הכנסת דיין, הדברים האלה לא יכולים לבוא בחקיקה, לא כל דבר צריך לבוא בחקיקה, אבל יש איזה תבונה ושכל ישר בעיקר במקרים רגישים מעין אלה, שנושא כזה עולה לדיון, זה צריך לבוא לדרגים קצת יותר בכירים כדי לקבל החלטה מה לשדר ומה לא.

יהודית נאות: שלושת המקרים שאני רוצה להתייחס אליהם הם: ההתאבדות, קלטת האונס והשידור מאמש ששודר, מכירת העולה החדשה לזנות.

יהודית נאות: מכירת העולה החדשה לזנות זה בדיוק שידור שראוי היה לשדר, הוא השיג את המטרה הציבורית הראויה לעומת קלטת האונס.

יהודית נאות: היות ואותו כתב הביא את שתי הכתבות, אני חושבת שזה בדיוק ההבדל בין שיקול הדעת הנכון והלא נכון, אתמול כאשר צפיתי בשידור של מכירת העולה החדשה לזנות אמרתי לעצמי, הנה שירות לציבור.

יהודית נאות: הכעס שלי נובע מכך – ולכן נמניתי עם אלה שהגישו הצעה לסדר בנושא – מההודעה של רשות השידור, ההחלטה ששידור האונס היה מוצדק.

יהודית נאות: אני משוכנעת שהיו לכם טלפונים – כי לי היו ואני לא רשות השידור – של אנשים מאוד נזעמים שהרגישו נפגעים משידור קלטת האונס, לא רק נשים אלא גם גברים.

יהודית נאות: זו קלטת קשה לצפייה וזו קלטת שלא היה צריך לשדר אותה.

יהודית נאות: ביררתי ונאמר לי, שהנאנסת עצמה נתנה את רשותה.

יהודית נאות: בדקתי את העניין והיא נתנה רשות לאיתי רפפורט לשדר.

יהודית נאות: כפי שאנחנו נלחמים פה על זכות הציבור לדעת, אני חושבת שאנחנו גם מצווים להילחם על זכות הציבור להיות מוגן, זה ההבדל הגדול וזו מטרת הישיבה היום.

יהודית נאות: אני חושבת שהחומר לא ראוי ויש בו אינוס של הצופים.

יהודית נאות: לא הייתי צריכה להיות הנאנסת בשביל להיפגע מהשידור הזה.

יהודית נאות: הסיבה שהרגשתי נאנסת היא כאין וכאפס לעומת הדברים שאני חוששת מהם מאוד, שגם קלטת ההתאבדות – בערוץ השני – זה חומר לא ראוי משום שהוא לא משמש את הציבור אלא הוא עשוי להגביר את הבעיה שכביכול לשמה פרסמתם זאת.

יהודית נאות: אם מותר לכרוך עוד נושא, צילומי התקריב מזירות הפיגוע.

יהודית נאות: זה גם נושא שעלה לאחרונה לדיון ציבורי.

יהודית נאות: רצוי שתקשיבו כי אם הייתם מודים מייד טעינו והייתם מבקשים את סליחת הצופים, לא היינו נדרשים לדיון הזה.

יהודית נאות: מותר להודות בטעות ובשגיאה.

יהודית נאות: אני אומרת את הדברים בשם אדם ששבוי בשידורים שלכם, אני צופה בחדשות וזכותי לא לראות את קלטת האונס.

יהודית נאות: לכן, אם לא נגיע להבנה, לא תהיה ברירה לעשות מעשה חקיקה.

רחבעם זאבי: אנחנו עדים להצפה גדולה של סרטים מיובאים שיש בהם הרבה אלימות, וגם הם ראויים, לא אגיד לצנזורה אבל לבקרה.

רחבעם זאבי: אני סבור שהקריטריונים לשידורים נחלקים לשניים, כאלה שלנו אין מה להתערב בהם, הם שיקולים מקצועיים של בעלי מקצוע, אם זה רייטינג, ישנם שיקולים שלהם ולנו אין מה להתערב בזה ונעשה שגיאה אם נתערב בהכתבה של קריטריונים ברשויות השידור השונות מה לשדר ומה לא.

רחבעם זאבי: אבל מותר לנו לומר להם, ששלושה קריטריונים הם צריכים לזכור והם: כבוד האדם כלומר גם כבוד האישה.

רחבעם זאבי: צנעת הפרט.

רחבעם זאבי: ערך חינוכי שלילי, כלומר, אם הסרט או הידיעה אין בהם עידוד או גירוי לחיקוי.

רחבעם זאבי: אני מתכוון לכל דבר שמעודד מישהו, אפילו רק בודד, לחזור על אותה הצגה שהוא ראה בטלוויזיה, וזה בקריטריונים השליליים.

רחבעם זאבי: לסיכום, קריטריונים מקצועיים או עסקיים מסחריים הם לא עסקינו כחברי כנסת, הם עושים את השיקול האומנותי והמסחרי, אנחנו יכולים לומר להם רק, שאנחנו מבקשים שתהיה להם ביקורת עצמית משלהם על פי שלושה קריטריונים מבחינת הציבור שאנחנו מייצגים, הראשון הוא, כבוד האדם עם דגש על כבוד האישה.

רחבעם זאבי: השני, צנעת הפרט.

רחבעם זאבי: והשלישי, ערך חינוכי שלילי.

רחבעם זאבי: אני רוצה לומר, שלסרטים שלנו יש השפעה שלילית יותר מאשר סרטים מיובאים.

רחבעם זאבי: גם אם יש סרטים מיובאים שיש בהם את הדברים הללו, שגם אותם אני לא אוהב, זה שונה מאשר אם זה משהו שהוא משלנו.

רחבעם זאבי: איפה העונש לאונס?

רחבעם זאבי: לכן צדקה חברת הכנסת נאות כשהיא אמרה, שהשידור אמש על המסחר במכירת אישה הוא חיובי כי המנוולים נענשו, הם נתפסו ונענשו.

רחבעם זאבי: כל צופה מבין שנעשה מעשה נורא, האישה לא נחשפה, פניה הוסתרו ולעומת זאת הראו את הפושעים.

רחבעם זאבי: הפושעים נענשו.

רחבעם זאבי: מבחינה ציבורית יש פה עונש לאונס, עונש לחוטא.

רחבעם זאבי: חשוב באיזה תוכנית מביאים את הדברים.

רחבעם זאבי: אם מביאים אייטם כזה בתוכנית סקסית בטלוויזיה, אז בהרבה בתים יודעים שבתוכנית כזאת לא צופים, בעיקר בגלל ילדים ובעיקר קהל דתי.

רחבעם זאבי: לעומת זאת, אם אייטם כזה מובא בתוכנית חדשות שפתוחה לכל המשפחה, פה אנחנו חוטאים לגבי המשפחה.

רחבעם זאבי: אני רוצה להעיר את זה גם לגבי פרסומות שבאות בתוך החדשות.

רחבעם זאבי: ראיתי שבתוך הפרסומות יש פרסומות של ערטול או חצי ערטול, תזכרו שיש קהל לא מבוטל – לא חרדים אבל דתיים – שזה מפריע להם, קודם כל לגבי הילדים שלהם.

רחבעם זאבי: יכול להיות שהשיקולים הם כלכליים מסחריים שאתה לא יכול לצנזר אבל צריך לחשוב מתי לשלב זאת.

רחבעם זאבי: הייתי בבית דתי שבו היו שידורי חדשות ומייד הופיעה הפרסומת עם ערטול של אישה, זה הפריע למשפחה ואנחנו צריכים לחשוב גם על המגזר הזה כמו שאנחנו חושבים על המיעוטים כמו שאנחנו חושבים על עצמנו ועל כל מיני קבוצות ומגזרים, אנחנו צריכים לחשוב גם על הקהל הדתי שזה מפריע לו ואם מביאים דברים כאלה, צריך לדעת באיזה תוכניות להביא אותם ולא בתוכניות חובה, ברור למה אני מתכוון כאשר אני אומר תוכניות חובה כמו מהדורת חדשות למשל.

רחבעם זאבי: אם בתוך מהדורת חדשות מובאת פרסומת כזאת, גם על זה צריך לתת את הדעת.

קולט אביטל: בכדי לא לחזור על מה שנאמר עד עכשיו, אני רוצה לערוך הבחנה בין שתי הקלטות.

קולט אביטל: לא רק בגלל אופיו של הערוץ הראשון לעומת הערוץ השני, אלא משום שהקלטת השנייה של ההתאבדות היא אסורה לפי החוק.

קולט אביטל: כלומר, יש חוק שאוסר פרסומם של קטינים שמתאבדים.

עוזי פלד: זה לא נכון.

קולט אביטל: יש לנו את החוק.

עוזי פלד: הצילום שודר כשהיא כבר לא הייתה קטינה.

עוזי פלד: אני יודע שמר קדמן אמר את זה, אבל זה לא נכון.

קולט אביטל: אני עורכת את ההבחנה הזאת גם בגלל אופיים של הערוצים וגם בגלל מה שאני חושבת נכון או לא נכון על פי חוק, לפחות לגבי אותה קלטת כן ניתן היה לנקוט באיזה שהיא פעולה.

קולט אביטל: אבל כדי לא להוסיף על מה שנאמר כאן, אני מסכימה עם כל מילה בנושא הזה שאמר חבר הכנסת זאבי.

קולט אביטל: אני רוצה לשאול כמה שאלות את אנשי הערוץ הראשון שנמצאים כאן.

קולט אביטל: אני מבינה שאנשי ציבור עומדים בפני ביקורת.

קולט אביטל: השאלה היא, בפני איזה ביקורת עומדים אנשי תקשורת?

קולט אביטל: איזה פעולה ננקטת כאשר מישהו עושה דבר שלפי כל קריטריון שאנחנו יכולים לחשוב עליו הוא לא תקין.

קולט אביטל: אני מבינה שאדם שרואה קלטת כזאת, המחשבה הראשונה שלו היא סקופ, אף פעם לא הראו כזה דבר, אם זה סקופ אז כדאי להראות זאת בחדשות.

קולט אביטל: מהם הפילטרים שעוברים אותם אנשים שמחליטים להראות חומר כזה?

קולט אביטל: מצד אחד, באיזה אינסטנציות זה עובר כדי שתתקבל כזאת החלטה, ומצד שני, מה אתם מתכוונים לעשות בעתיד על מנת שאנחנו לא נעמוד שוב בפני אותן החלטות שגויות?

קולט אביטל: למרות שהדבר לא נאמר, ובכל זאת, אנחנו יושבים בוועדת החינוך, כלומר שלטלוויזיה יש לא רק שיקולי רייטינג אלא גם ערך חינוכי, מה ההתייחסות שלכם לערך החינוכי כלפי הציבור?

קולט אביטל: לא רק אנחנו כאנשי ציבור עומדים בפני ביקורת אלא שישנה ביקורת וישנם הפקת לקחים גם לגבי סוג השידורים שאתם משדרים.

יולי יואל אדלשטיין: כשפתחת את הדיון נתת כותרת לדיון הזה: גבולות המותר והאסור בשידורי טלוויזיה, ובהמשך לדברים שנאמרו כאן, אני רוצה למקד את הנושא כי אחרת אני הולך לאיבוד כנגד מה אנחנו מתרעמים?

יולי יואל אדלשטיין: אם מדובר כאן בשידור מעשה אלימות, חבר הכנסת זאבי הציע קריטריונים, אני חושב שאם נתרכז בזה, אני בטוח שנשמע דברים מעניינים מאנשי תקשורת ומאנשי רשות השידור והרשות השנייה שיושבים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב להודות, שלא ראיתי את הקלטת המדוברת, אני אומר זאת בשמחה בלתי מוסרת, אבל יחד עם זאת, יש לא מעט שידורי אלימות שיש להם ערך חדשותי.

יולי יואל אדלשטיין: ראיתי אי אלו מעשי אלימות שלא דרך עדשת הטלוויזיה, ולפני עשר שנים ראיתי בטלוויזיה מה שהתרחש בין הונגרים לרומנים, אני חייב לומר שבכל פעם שאני נזכר בזה זה גורם לי לבחילות.

יולי יואל אדלשטיין: לשידור הזה היה בהחלט ערך חדשותי וזה היה מושג של מלחמה בשידור חי.

יולי יואל אדלשטיין: אם הולכים בכיוון הזה, בואו נקיים דיון, איך משדרים אלימות, אם משדרים אלימות, למה וכמה?

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו מדברים בנושא גירויים, ודאי שאני שייך לאלה שמדברים על איסור גירויים שמדובר בהם כרגע, אבל אם מדברים על גירוי מסוג אחר, בואו ננסה להגדיר את הגבולות ולהגביל עצמנו לתחום מסוים.

יולי יואל אדלשטיין: אם נתפזר בכל התחומים, לא נשיג את מטרתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני שייך לאלה החושבים שבחקיקה לא נעשה דבר.

יולי יואל אדלשטיין: לסיכום, אדוני היושב ראש, אני מציע לחשוב לאיזה כיוון אנחנו רוצים לפתח את הדיון.

זאב בוים: הייתי רוצה לשמוע מנציגי רשות השידור והערוצים השונים על השיקולים להכניס לשידור שילוב של פורנוגרפיה ואלימות כפי שבאים לידי ביטוי בקלטת.

זאב בוים: לי היה רושם, שיותר מאשר שיש בזה עניין חדשותי גדול, הייתה כאן קריצת עין לרייטינג.

זאב בוים: וכאשר ניסיתי לבדוק מאיפה בא הרושם הזה, אם אני לא טועה, היה פרומו לתוכנית הזאת.

זאב בוים: זה לא ששידרו קודם קטע, אבל הייתה הודעה מקדימה של אזהרה, שישודר חומר קשה, חומר שצריך להרחיק ממנו ילדים.

זאב בוים: כשאני חושב על זה אני שואל, ממה נפשך.

זאב בוים: אם זה חומר קשה, אולי מישהו היה צריך לוותר על השידור הזה?

זאב בוים: ואם לא, בשביל מה להגדיר ולהזהיר את הציבור?

זאב בוים: אני חושש, שהיה פה עניין של קריצת עין לרייטינג וזה מדאיג אותי.

זבולון אורלב: הוועדה הזאת שמעה פעמים רבות על מחקרים שמלמדים על הקשר הישיר בין מה שמשדרים בטלוויזיה לבין התנהגות של בני נוער צעירים ומבוגרים, מחקרים מכל העולם, בכל השפות, בכל התרבויות, והדבר הזה הוא דבר אוניברסלי.

זבולון אורלב: מאחר ואנחנו מדברים כרגע בשתי קלטות, שהאחת מדברת על אונס והתעללות קשה, והשנייה מדברת על התאבדות, שבוודאי לדעת כולנו אלה שני דברים שהם פסולים מעיקרם וחובתנו להילחם בהם ככל יכולתה של חברתה.

זבולון אורלב: צריך להבין ששידורים כאלה יש להם השפעה שלילית לשלושת התופעות האלה, של אונס, של התעללות ושל התאבדות.

זבולון אורלב: שיידעו זאת המשדרים ואם הם לא יודעים זאת נאמר להם בצורה ברורה.

זבולון אורלב: ברור לי, שיש חופש דיבור ושזכות הציבור לדעת, אני רק חושב שאנחנו צמחוניים ואנחנו עם תסביכים לומר לרשויות היכן עובר הגבול.

זבולון אורלב: חברת הכנסת דיין אומרת, אני לא רוצה את זה בחקיקה, גם אני לא רוצה את זה בחקיקה, אבל אני שואל את עצמי, עד מתי נשב עם ידיים בכיסים ולא נעשה שום דבר?

זבולון אורלב: האם בזה אנחנו ממלאים את חובתנו, האם בכך שנקיים דיון והאם בכך שננסח החלטה שתאמר איך אנחנו רואים את הדברים או בזה שנאמר שאנחנו מבקשים מהם שוב ושוב לקיים דיונים ולקבוע בעצמם, אני שואל את עצמי שאלה טובה, לומר לך שאני חושב להטיל את האחריות רק על המשדרים?

זבולון אורלב: אני לא בטוח בזה ואני לא יודע אם אנחנו לא פותרים את עצמנו יותר מדי בקלות לא לומר את דברנו גם בחקיקה.

זבולון אורלב: אגב, הדברים כתובים מה מותר ומה אסור גם בחקיקה, גם בחוק רשות השידור וכל הבעיה היא בעיית היישום שיש לנו עליהם מחלוקות.

זבולון אורלב: אין ספק, שזכות הציבור להיות מוגן בפני שידורים שמעודדים תופעות שאף אחד מאתנו לא רוצה אותם, ולכן לדעתי צריך לדבר עליהם בפחות צמחונות.

זבולון אורלב: שמעתי את דבריו של חבר הכנסת בוים, שאמר בנושא הרייטינג, גם אני ביני לבין עצמי שואל את עצמי, האם מישהו כאן חטא בשיקול של רייטינג?

זבולון אורלב: אגב, אני לא חושב שזה שיקול זר, אני חושב ששיקול רייטינג הוא שיקול לגיטימי מאוד.

זבולון אורלב: אני חושב שזכותה של רשות השידור וזכותה המלאה של "טלעד" לשקול שיקולים של רייטינג, אלא אסור ששיקולי רייטינג יהיו על חשבון החברה, שהחברה צריכה לשלם מחיר חברתי.

זבולון אורלב: אני מרגיש שהדיון כאן יותר מדי נינוח ואני חושב שהבעיה העומדת לפתחנו היא בעיה יותר קשה, בעיקר שהיא לא חד פעמית.

זבולון אורלב: אני יכול להעיד על כך שכאשר קיימנו כאן דיון על פרסומות, כשעמדנו פה נדהמנו לראות כיצד פרסומות הן מעודדות אלימות, זילות כלפי נשים וכדומה.

זבולון אורלב: כלומר, אנחנו מקיימים כאן דיונים ושוב חוזרים ושוב מדברים וכאילו ששום דבר לא קרה.

זבולון אורלב: אני לא מרגיש שהרשויות המשדרות מתחבטות באופן רציני, שוקלות, מקבלות על עצמן מגבלות קשות יותר ואם יש דבר שהוא בספק הן הולכות לחומרה, אני לא מרגיש את הדבר הזה.

יעל דיין: אני מוכרחה לומר, שהייתה היענות לכל פנייה שלנו, הורידו מהמסך כל דבר שהיה בו שידור פוגע לאחר פעם אחת של תגובה קשה שלי.

קולט אביטל: אנחנו לא צריכים להיות כלב השמירה.

זהבה גלאון: זה התפקיד שלנו.

זבולון אורלב: ראשית, אני משבח את אלה שפנו ועוד יותר את אלה שנענו, אני חושב שזה דבר ראוי, אבל אני שואל את עצמי כל פעם, האם אנחנו הטלנו מספיק חובה חוקית על הגופים המשדרים, שתחול עליהם אחריות יותר מחייבת, ברורה יותר, שיידעו יותר את גבולות המותר והאסור בשידור.

זבולון אורלב: אגב, אני עושה הבחנה בין חופש הדיבור לבין חופש השידור.

זבולון אורלב: חופש דיבור הוא דבר אחד וחופש השידור הוא דבר שני.

זבולון אורלב: כמו שבחופש הדיבור כולנו מסכימים שההסתה אסורה כי הסתה רוצחת, כאן גם בחופש השידור צריך לקבל על עצמנו מגבלות, שאולי הן לא פופולריות ואולי לא נעים לדבר עליהן, אבל אני חושב שברגע מסוים לא תהיה לנו ברירה וצריך לדבר עליהן.

זהבה גלאון: בלי קשר לדברים שאמרתי קודם אבל בהמשך לדברים של יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אורלב, אני רוצה להעיר או להזהיר.

זהבה גלאון: ההיזקקות לחקיקה עושה קצת חיים קלים ואני לא עושה שום הבחנה בין חופש הדיבור לבין חופש השידור, זה חלק מגבולות חופש הביטוי, אני חושבת שבגבולות חופש הביטוי צריך להשאיר שוליים רחבים, והמאבק שלנו כחברי כנסת צריך להיות בהתדיינות עם הגורמים המופקדים, לצורך העניין – רשות השידור.

זהבה גלאון: בחקיקה תמיד צריך למצוא איזונים בין זכות הציבור לדעת לבין תבונה, רגישות, הבנה של אותם גורמים שמופקדים במערכות התקשורת השונות.

זהבה גלאון: המאבק שלנו לגבי זכותה של האישה על גופה, לגבי מניעת התאבדויות, לגבי כל אותם דברים רגישים, צריך להיות בויכוח הציבורי, בדיון הציבורי ולא למהר להיזקק לחקיקה.

יצחק קדמן: אני רוצה להתייחס לקלטת של אילנה דיין בנושא ההתאבדות.

יצחק קדמן: ראשית, מאחר ופרץ פה ויכוח לגבי החוק, אני רוצה לתת מילת הבהרה.

יצחק קדמן: אם אותה נערה – גיבורת הסרט – הייתה קטינה שהתאבדה והסרט הוקרן, זו עבירה על החוק, עבירה פלילית וזה צריך להיות מטופל במישור אחר.

יצחק קדמן: אם כאשר היא התאבדה היא כבר לא הייתה קטינה, פורמלית, לא הייתה עבירה על החוק.

יצחק קדמן: אני רוצה לומר משהו לא על הצד החוקתי.

יצחק קדמן: בחקר השפעת התקשורת – יש הרבה מאוד מחקרים בנושא שהתוצאות מבלבלות ומעורבות – יש תחום אחד שבו יש הוכחה מוחלטת של כל המחקרים שהתקשורת אכן משפיעה על ילדים ובני נוער וזה בנושא התאבדויות.

יצחק קדמן: מדי שנה יש בארץ יותר מ-800 ילדים ובני נוער שמבצעים ניסיונות התאבדות.

יצחק קדמן: ייתכן והמספר הוא גבוה בהרבה אבל זה הנתון שאנחנו יודעים עליהם.

יצחק קדמן: בחלק מהמקרים הנתונים לא מדווחים גם כאשר יש ניסיון קשה מאוד מכיוון שבתי החולים מנסים להסתיר את זה, חלקם מתוך כוונה לעזור למנסה להתאבד כדי שלא תהיה להם סטיגמה.

יצחק קדמן: על כל פנים, מדובר בקבוצה לא קטנה.

יעל דיין: אחוז לא קטן הוא הסקסואליים.

יצחק קדמן: על כל פנים, מדובר בקבוצה לא קטנה, מדובר בדבר שהוא אופייני לגבי קבוצות מסוימות של נערים ונערות.

יצחק קדמן: המחקרים מראים, שכל שידור שיש בו הענשה מאחורי השידור, הדבר הזה מגביר מאוד ניסיונות אובדניים בקרב בני נוער.

יצחק קדמן: אם יש ניסיון של האדרה בניסיון ההתאבדות – היה משהו בסרט הזה של ניסיון להאדיר את הפתרון של התאבדות כפתרון מתאים.

יצחק קדמן: נכון שאף אחד בחדר הזה לא ינסה להתאבד, אבל בקרב בני נוער, במיוחד בקרב כאלה שיש אצלם חשש כזה, הדבר מהווה סכנה בלתי רגילה.

יצחק קדמן: לאחר שידור הכתבה קיבלנו פניות מהורים, שהילדים שלהם, חלקם, מאושפזים ב"שלוותה" ובמקומות אחרים, והם אמרו, שהם מקיימים מלחמה נוראית גם בעזרת אנשי מקצוע מול הילדים שלהם כדי להבהיר להם שהתאבדות איננה דרך נכונה ובא השידור הזה והורס עבודה רבה.

יצחק קדמן: אגב, בסוף השידור של התוכנית הזאת ניתנו 45 שניות לאיש מקצוע, לתת איזון.

יצחק קדמן: זה לא איזון וזה לא נכון.

יצחק קדמן: אני חושב שהייתה פה שגיאה רצינית מאוד בשיקול הדעת.

יצחק קדמן: ב-1988 היה הסכם בין ועדת האורחים דאז לבין דובר צה"ל, וועדת האורחים הסכימה לצמצם למינימום כל דיווח בנושא התאבדויות.

יצחק קדמן: אני חושב שאם אין ועדת אורחים אז איזשהו גוף אחר צריך לחזור חזרה על ההסכם הזה.

חוה ברנע: אנחנו מנסים להתמודד עם העניין באמצעות תוכניות שונות של התמודדות עם צפייה מבוקרת בנושא של תכנים שעולים בטלוויזיה.

חוה ברנע: בוודאי שבשנים האחרונות הם מאוד חזקים וקשה מאוד להתעלם ממה שילדים רואים.

חוה ברנע: אגב, דיברו פה פחות על השפעה שיש לתכנים השונים לגבי ילדים והם אחרים לגמרי מאשר אנשים מבוגרים.

חוה ברנע: ילדים שחשופים לתכנים אלימים, בוודאי שזה משפיע על השקפות העולם שלהם ועל תפיסות עולם הרבה יותר מאשר מבוגרים.

חוה ברנע: מה שקורה, אנחנו רואים שסף הגירוי יורד, זאת אומרת, כאילו מתרגלים לראות תכנים אלימים, פחות מתרשמים גם לגבי אנשים מבוגרים, למרות שהשידור על האונס זעזע את כולם ומה זה עושה לילדים שרואים את זה בחדשות, תוכנית שהיא לכל המשפחה - - -

זבולון אורלב: מה זה עושה?

חוה ברנע: נשמע אחר כך מילה מהשטח כי אנחנו מנסים לבדוק מה זה אומר לגבי ילדים שחשופים לתכנים כאלה, וכמובן כאשר מדובר בטלוויזיה שמביאה את המציאות לתוך הבית.

חוה ברנע: אני רוצה להתייחס לקלטת השנייה כי יש כאן איזשהו שוני בין הקלטת בחדשות בנושא האונס לבין הנושא של הנערה שמדברת על התאבדות.

חוה ברנע: בין יתר התפקידים החשובים שיש לטלוויזיה שזה לא רק מתן בידור אלא מתן מידע, היא גם מחנכת והיא גם מעלה מודעות.

חוה ברנע: מאוד יכול להיות, שיש נושאים שמאוד חשובה לגביהם המודעות.

חוה ברנע: בנושא של התאבדות, מאוד חשוב לנו להגיע להורים, להגיע לחברים, לעורר מודעות של בני נוער והסובבים אותם כדי שלא יהיו מקרי התאבדות.

חוה ברנע: השאלה שנשאלת, מה קורה כשמעלים נערה כזאת שגורמת להזדהות גדולה מאוד ואפשר להתחבר אליה ולהבין אותה ולהזדהות עם מה שהיא אומרת.

חוה ברנע: אנחנו יודעים שזה יכול לעורר אחרים מן הכוח אל הפועל.

חוה ברנע: 45 השניות שהוקצבו עבור איש מקצוע אינן מספיקות, אם כבר מדברים על נושא של התאבדות שהוא נושא כל כך רגיש, יש לתת לאיש מקצוע הרבה יותר זמן לדבר כי אולי אפשר היה לעשות עבודה שתעזור לקהילה.

חוה ברנע: אגב, שפ"י כתב מכתב, בעקבות המשדר הזה, דרך הדוברת, וביקש להתייחס בתוכנית הבאה של עובדה ולהעביר כמה מסרים מאוד חשובים, אולי אפילו לתקן את הנזק.

זבולון אורלב: נעניתם בחיוב?

חוה ברנע: לא, זה לא שודר ולא נעשה דבר.

מיכל זקסנברג: הדיון שבו אנחנו דנים הוא קצה קרחון של התופעה.

מיכל זקסנברג: שאלת מה עושה הנוער?

מיכל זקסנברג: הנוער מזדהה בכל מיני דרכים לא רק באמצעות הטלוויזיה, גם באינטרנט, ואם יש לנו קצה קרחון שאפשר לבקר אותו ולמנוע ביקורת כלשהי, מאוד חשוב לעשות זאת.

מיכל זקסנברג: הנערים מחפשים דברים קיצוניים והתפקיד שלנו הוא לדבר על התופעות כדי שאנשים יידעו איך לעזור לילדים ולעצור אותם.

מיכל זקסנברג: זה בעצם מה שהיה, ילדה שלא עצרו אותה בזמן.

מיכל זקסנברג: יש לעשות זאת בדרך שמעוררת הזדהות אלא בדרך מונעת.

12961: הסוגיה של קלטת האונס הועלתה בוועד המנהל ובמליאת רשות השידור באופן מיידי 48 שעות לאחר שהיא שודרה.

12961: אני רואה בזה דבר חשוב בתגובה שגוף ציבורי נדרש לתת על מחלוקת מהסוג המסוים הזה.

12961: על דעת כל החברים, אנחנו רואים בשירות הציבורי משום שירות ציבורי ואנחנו סבורים שעלינו מוטלת אחריות שהיא שונה מאשר השידור המסחרי, מיוחדת, נובעת גם מחוק רשות השידור וגם מהמסגרת שבה אנחנו פועלים.

12961: חברת הכנסת נאות, עניין שידור התמונות הקשות בחדשות איננו דבר יוצא דופן, הוא חלק מהמציאות הקשה שבה מתנהלים חיינו, לכן, אי אפשר לקבוע שתמונות קשות לא ישודרו.

12961: לפני שמביאים תמונות קשות לשידור, חבר הכנסת בוים, ראוי ונכון להתריע בפני הצופים, זה מקובל בכל העולם, כולל בארץ, לפעמים באמצעות סימן ויזואלי מסוים ששמים על המסך, וגם ראוי לתגבר באמצעות אמירה שלנו.

זבולון אורלב: בחוק לסימון שידורים פתרנו את שידורי החדשות מפעולה כזאת.

12961: נכון, בתוכניות האות עולה אבל בחדשות המגיש מתריע מראש על כך כדי שמי שלא יירצה לצפות יזוז או יזיז מישהו מהמסך.

12961: כמובן שהתגובה לפעמים יכולה להיות הפוכה וברגע שאנשים שומעים זאת, אוזניהם מזדקפות והם רצים מייד לטלוויזיה.

12961: אני מעדיף את ההתרעה.

יהודית נאות: רשות השידור חושבת שזה היה מוצדק?

12961: מייד אגיע לעניין עצמו.

12961: לכן אני אומר, שתמונות קשות לצערנו מחויבות המציאות, כולל מפיגועים.

12961: אגב, לעניין הפיגועים, נעשתה בעבר עבודה רצינית מאוד גם ברשות השידור וגם ברשות השידור השנייה, ישנם קודים מקצועיים ברורים ואני חושב שלמדנו כולנו לחיות עם תמונות כאלה ואני לא חושב שיש בזה פגיעה קשה.

12961: יחד עם זאת, אי אפשר להתעלם מהתמונות האלה ולהימנע באופן מוחלט משידורן.

12961: לעניין האונס, הוועד המנהל החליט החלטה, אני רוצה לקרוא לכם את ההחלטה כי היא אומרת הכל והיא על דעת הוועד המנהל כולו.

12961: היא אומרת כך: רשות השידור חייבת להתגייס למאמץ הציבורי כדי לעקור את תופעת האלימות בכלל ואת תופעת האלימות נגד נשים בפרט.

12961: בשידור עצמו נפלו פגמים הן בהליך האישור והן בעריכת הכתבה.

12961: ראוי היה לבחון מראש ההשלכות וההשפעות של שידור זה ולשדר הכתבה בהתאמה וברגישות הן למסגרת השידור והן לקהלי הידע ולקרבן האלימות.

יהודית נאות: זו העמדה שפורסמה ברבים מייד לאחר השידור?

12961: זו העמדה שפורסמה 72 שעות אחרי השידור.

12961: הוועד המנהל הוא לא המנהל, הוועד המנהל הוא גוף ציבורי, אנחנו יודעים איפה הקווים עוברים, הוא בא אחרי הדרג המקצועי, הוא בוחן את הפעילות של הדרג המקצועי, הוא קובע את המדיניות, המדיניות היא לא רק לגבי מה שהיה, היא יותר לגבי מה שיהיה.

יהודית נאות: זה פורסם בחדשות למחרת או לאחר מכן?

12961: זה פורסם לציבור באמצעות הודעה לעיתונות.

יהודית נאות: למה לא בחדשות על מנת שאותם צופים ישמעו את דעתו של הוועד המנהל.

12961: בסדר, אני רושם את זה כנקודה שחורה שלנו.

12961: יכול להיות שהייתי צריכים לשדר זאת באותו ערב או למחרת.

זבולון אורלב: אני בטוח שכל חברי הוועדה יסמכו את ידיהם על ההחלטה של הוועד המנהל.

אורי פורת: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, שכל הדברים הטובים והחכמים שהשמעתם כאן, לא רק שהם מקובלים עלי, אני אפילו הייתי מוסיף כהנה וכהנה דברי ביקורת משלי.

אורי פורת: אני חושב ששידור האונס היה שידור מיותר, יותר מאשר הוא עשה למען אנשים הוא השיג את ההפך, היה מעין תשדיר שירות למניאקים.

אורי פורת: אילו הכתבה הזאת הייתה מגיעה אלי לאישור, הייתי פוסל אותה והיא לא הייתה משודרת, הבעיה היא שהיא לא הגיעה אלי לאישור והייתה כאן עבירת משמעת שידור.

אורי פורת: יש לנו ברשות השידור מה שידוע כתדריך נקדי.

אורי פורת: תדריך נקדי עונה כמעט על כל בעיה שעשויה או עלולה להתעורר בחדרי עריכה, איך להתמודד עם בעיות בנושאים קונטרוברסליים.

אורי פורת: בתדריך נקדי יש משרות עשה ומשרות לא תעשה באופן ברור, ואילו האחראים לשידור הזה היו עוברים על מה שכתוב בתדריך נקדי, השידור הזה לא היה מגיע לאוויר העולם.

אורי פורת: קיימתי בדיקה מייד למחרת היום בפורום שמתקיים אצלנו, פורום החדשות, הטענה של המערכת הייתה, שהם ראו בכך אייטם חשוב שנועד לסייע ולהגביר את התודעה נגד אלימות כנגד נשים ועל מנת להרתיע פושעים מפני מעשים מגונים.

אורי פורת: זאת כמובן הייתה דעה שמבוססת על שיקול דעת מקרי לחלוטין וזה עוד מקרה קלאסי שעליו אפשר לומר שהדרך לגיהינום רצופה בכוונות טובות.

אורי פורת: הייתה כאן כוונה טובה אבל הביצוע ליעד רע מאוד משום שהביצוע השיג את ההפך ממה שהמתכוונים ביקשו להשיג.

אורי פורת: הראיה, שאנחנו יושבים פה בוועדת החינוך של הכנסת ודנים בנושא הזה.

אורי פורת: אם הכוונה הייתה על פניו כוונה טובה, לא הייתה מתעוררת הסערה הזאת.

אורי פורת: כשאנחנו שומעים את נציגות הנשים ונציגות הנשים בכנסת, אנחנו יודעים את המחאה שעלתה מייד לאחר השידור הזה וזה מספיק כדי להוכיח שזה היה שידור גרוע ומיותר לחלוטין מפני שהנשים יודעות טוב יותר מה כואב להן ומה עלול להשיג את ההפך ממה שהתכוונה המערכת לעשות.

אורי פורת: אין כאן שום ויכוח.

אורי פורת: אמרתי את הדברים האלה כבר מייד לאחר השידור.

אורי פורת: בתדריך נקדי מדובר בפירוש שבכל מקרה של אייטם בעייתי שעלול לעורר השלכות על רשות השידור, השלכות ציבוריות, חינוכיות, חברתיות, ביטחוניות או אחרות, קיימת חובת ההתייעצות כלפי מעלה ולא כל עורך מחליט על דעת עצמו מה ישודר.

אורי פורת: יש ברשות השידור הרבה עורכים ופורום החדשות - - -

רחבעם זאבי: אין נוהל שמחייב כל תוכנית לקבל אישור של דרג נוסף?

אורי פורת: לא, רק בנושאים קונטרוברסליים, נושאים בעייתיים.

אורי פורת: אנחנו מרעננים את כל הכללים של משמעת השידור בכל שבוע מחדש על מנת להימנע ממקרה כמו המקרה הזה.

אורי פורת: אני רוצה לומר לכם, חברת החדשות של הערוץ הראשון, מערכת מבט ומערכת היומן, הן יחידות עיתונאיות לתפארת, אלה שתי מערכות שהוכיחו את עצמן כמערכות שמפיקות תשדירי חדשות ברמה המקצועית הגבוהה ביותר, אז קורה לפעמים שיש כשל כלשהו, כאן היה כשל וצריך להתייחס לדברים האלה בפרופורציות המתאימות, בגלל הכשל הזה אי אפשר לכלול את כל האיכויות של החדשות ברשות השידור.

אורי פורת: היה כאן כשל, היה כאן שידור מיותר, היה כאן שידור שלא טופל כפי שהיה צריך לטפל בו, אני נזפתי באחראי על השידור הזה ואני מבטיח לכם שכדבר הזה לא יהיה, חובת ההתייעצות עכשיו מופעל ביתר שאת.

אורי פורת: אני מודה לכם על הדיון הזה.

עוזי פלד: אני מברך את הוועדה על הדיון הזה, אני מוכרח להודות כמי שעוסק בתקשורת עשרות שנים למדתי כאן כמה דברים.

עוזי פלד: לגופו של עניין, אני חושב שכמו שבירכתם אותנו בשבוע שעבר, יכול להיות שתברכו אותנו גם על שידור ההתאבדות.

עוזי פלד: אני רוצה לפתוח ולומר, שהסרט של הנערה היה לנו ביד ולא שידרנו אותו נטו.

עוזי פלד: אחרי התייעצות בינינו ועם מומחים, לא חשבנו שיש מקום או צורך או עניין לציבור לשדר אותו נטו ושכל הדברים שנאמרו פה יהיו נכונים.

עוזי פלד: לקחנו ועטפנו את הסרט בכפליים מאורכו המקורי בשלושה דברים: האחד, נתנו דגש גדול לריאיון של בני המשפחה שנשארו מאחור עם כאב ההתאבדות, האבא דיבר, האימא וגם האחות הבוגרת.

עוזי פלד: נתנו דגש לכל החברים של המתאבדת, שנותרו המומים אחרי ההתאבדות שלה, כולם חיילים או אחרי צבא.

עוזי פלד: נתנו דגש – לא 45 שניות – של יותר משתי דקות לדברים של פסיכיאטר, שהוא יושב ראש המועצה למניעת התאבדויות בישראל.

עוזי פלד: למעלה משתי דקות בטלוויזיה זה המון זמן, אין אייטם כזה בחדשות לנושא הזה ונתנו אותו בלעדי.

עוזי פלד: אני רוצה לומר ואני מקבל את מה שאמרה חברת הכנסת יעל דיין, שזה לא נושא לחקיקה.

עוזי פלד: מעט מאוד מדינות – ובדקתי את זה לקראת השידור - שיש בהן חקיקה כנגד התאבדויות, מצאנו אחת, אורוגוואי.

עוזי פלד: באורוגוואי יש חקיקה נגד התאבדויות, אבל שיעור ההתאבדות באורוגוואי הוא יותר גדול מאשר בעולם הסובב אותנו.

עוזי פלד: האם זה נכון לעטוף את הנושא של התאבדות בני נוער בקשר של שתיקה?

עוזי פלד: להערכתנו זה רק יעצים את המיסטיקה שמסביב.

עוזי פלד: ממסד רבותיי, כל ממסד – אני לא מדבר כרגע על ממסד פוליטי אלא דווקא לממסדים המקצועיים – רוצה לעטוף את עצמו בקשר של שתיקה.

עוזי פלד: תרשו לי לתת כמה דוגמאות בקיצור.

עוזי פלד: נער הייתי וגם זקנתי ובשנת 1973, לפני מלחמת יום הכיפורים, גם בעיתון מעריב וגם בידיעות, היו ידיעות שהוגשו לצנזורה על ריכוזי צבא וסורי לאורך הגבולות.

עוזי פלד: ביום ראשון לפני המלחמה, עיתוני מעריב וידיעות הגישו זאת לצנזור ולא קיבלו אישור לפרסם.

עוזי פלד: אני מעריך שאם הממשלה הייתה יודעת, ייתכן שהיו מכריזים על גיוס וייתכן שבעולם הזה היו פחות 2,750 גופות.

קולט אביטל: הממשלה לא ידעה על כך?

עוזי פלד: אני מוכן לתת עדויות מישיבת הממשלה בשבת בבוקר, יום הכיפורים, היו ששלושה שרים שאמרו: לא ידענו.

עוזי פלד: יש עדויות מישיבת הממשלה ואני אשלח לך אותן, זה לא דברים פשוטים אבל זו רק דוגמה קטנה.

עוזי פלד: דוגמה שנייה, בסוף שנות השבעים התחילה בעיה של סמים בקרב בני הנוער.

עוזי פלד: משרד החינוך אסר על המורים לדבר על סמים משום שזה יעצים את התופעה, עד שבאה קבוצה של פרופסורים מהאוניברסיטה העברית ופסיכולוגים שאמרו, להפך, בואו נעלה את הנושא לדיון בבתי הספר כדי למנוע את התופעה.

זאב בוים: והתופעה נמנעה או שהתעצמה, מה קרה לתופעה?

עוזי פלד: אני אעבור לדוגמה האחרונה, ערב פתיחת שנת הלימודים השנה שידרנו ב"טלעד" סרט בשם בז, על שני הנערים שרצחו את נהג המונית דרק רוט, קיבלנו הרבה תגובות, בעיקר ממשרד החינוך, שאסור היה לעשות זאת.

עוזי פלד: חודשיים-שלושה לאחר מכן קיבלנו התנצלות גדולה ואמרו, תודה שהעלתם זאת לסדר היום הציבורי.

עוזי פלד: בנושא הזה של התאבדות, רבותיי, מי שלא יודע, אנחנו נתנו גם את תגובת דוברת משרד החינוך והתרבות.

עוזי פלד: עשינו את כל מה שאפשר לעשות.

עוזי פלד: אני רוצה לתת לכם כמה דוגמה על שתבינו למה זה גרם ואני בכוונה מביא את הדברים הציבוריים ולא את הדברים הפרטיים.

עוזי פלד: אני קיבלתי מכתב מ"עוצמה" – פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש, חתום על ידי פרופסור אלי שמיר, שהוא יושב ראש העמותה, שמדבר על התוכנית הזאת ואומר, כאשר אתם דנים בגישות מגוונות, ראוי לדעתנו שתדונו גם בסוגייה זו שלדעתנו כהורים למשפחות של נפגעי נפש היא חשובה ביותר.

עוזי פלד: והוא מוסיף, החתום מטה עצמו הוא אב לבן פגוע נפש שעבר ניסיון אובדני.

עוזי פלד: הוא משבח ומהלל את מה שעשינו, מדוע?

עוזי פלד: מפני שאנחנו לא מטאטאים נושאים חברתיים מתחת לשטיח אלא אנחנו מעלים אותם בצורה אחראית ובדוקה לדיון בציבור.

עוזי פלד: הדיון הזה רבותיי הוא יותר חשוב מחשוב.

עוזי פלד: אני רוצה לדלג עד איזשהו קטע עיתונות שמצאתי ביום שישי האחרון, הקטע אומר: כוננות התאבדויות במשרד החינוך בעקבות התוכנית "עובדה".

עוזי פלד: מה כתוב שם?

עוזי פלד: שבמשרד החינוך התעוררו והורו בשבועות האחרונים להגביר את הערנות לגילוי מוצקה אובדנית אצל בני נוער ואיומי התאבדות כתוצאה מהתוכנית שלנו.

עוזי פלד: העלינו את זה לסדר היום הציבורי.

עוזי פלד: הם הוציאו חוזר שאומר: אם אתם חשים שילדיכם במצוקה, דאגו לקבל עזרה מתאימה.

עוזי פלד: אם אנחנו נסרב לקבל עזרה, פנו אתם לייעוץ כדי לשמוע על דרכים להביאו לטיפול.

חוה ברנע: זה חוזר מנכ"ל מספטמבר 1995.

עוזי פלד: אבל חזרו עליו עכשיו.

עוזי פלד: שיהיה מבחן אחד לכל הדיון הזה, זה מבחן מאוד מסוכן אבל זה יהיה מבחן אמיתי, שיבדקו בסוף שנת 2001, האם היו יותר התאבדויות של נערים ונערות או פחות מאשר בשנת 2000?

עוזי פלד: כל מה שאני מנסה לומר, שהתוכנית שלנו הביא את זה למודעות במקום לטאטא את זה מתחת לשטיח, זה מה שאנחנו עושים בתוכנית "עובדה", אנחנו לא מחפשים רייטינג, בטלוויזיה מסחרית כן מחפשים רייטינג, אפשר לקבל את זה בשעשועונים, צריך להביא בחשבון שתוכנית כמו "עובדה" בטלוויזיה מסחרית יש לה כמה מסרים אחרים.

רחבעם זאבי: בהמשך לשאלה שלי, אם אין דרג נוסף שמאשר, אני לוקח דוגמה מהעיתונות, כתב לא מכניס ידיעה או סיפור לעיתון אלא יש עורך של המדור או של העיתון שמאשר לו, אני מניח שכך צריך להיות גם ברשות השידור.

רחבעם זאבי: אורי פורת: זה לא היה בסמכותו של אותו עורך, העורך צריך להיות בעל שיקל דעת מספיק כדי לדעת שהוא צריך להתייעץ כלפי מעלה, הסמכות לא הייתה שלו ועל כך הוא ננזף.

זבולון אורלב: יש כאן אי הבנה, חבר הכנסת זאבי אומר, שכתב לא מכניס כתבה לחדשות מבלי שעורך החדשות ראה זאת.

זבולון אורלב: אתה אומר, שהעורך לא מתייעץ עם הממונים עליו על כל כתבה, לעומת זאת, הכתב חייב את אישור העורך אחרת הכתבה לא נכנסת לשידור.

אורי פורת: הכשל כאן היה של העורך.

זבולון אורלב: ביקשתי מחברת הכנסת יעל דיין, שתנסה לנסח הצעת סיכום.

יעל דיין: ועדת החינוך והתרבות והוועדה לקידום מעמד האישה סבורות, שלשידורי טלוויזיה על אונס זה, נשים, אלימות בכלל וכנגד נשים בפרט, להתאבדות יש השפעה על התנהגות בני נוער ומבוגרים, והוספתי, בצורת גירוי שלילי או ומסוכן.

יעל דיין: הוועדות מברכות את הוועד המנהל של רשות השידור ומנכ"ל רשות השידור על הסקת המסקנות הנחרצת והמהירה כנגד שידור האונס.

יעל דיין: אני מציעה עוד להוסיף, שמן הראוי ששיקולים אלה ייעשו לפני הבאת השידור.

יעל דיין: מאחר ויש נוהל, שהנוהל הזה יופעל לפני השידור.

רחבעם זאבי: את סעיף 3 של הצעת הסיכום הייתי פותח: הוועדות רושמות לפניהן את ההודעות של יושב ראש רשות השידור ומנכ"ל רשות השידור, מקבלות אותן ומברכות עליהן.

זבולון אורלב: בסדר, נתקן את זה כך.

יעל דיין: לסעיף הרביעי הייתי מוסיפה, הוועדות קוראת להיות אחריות ושימת לב רבה יותר.

זבולון אורלב: רבותיי, תודה רבה, הישיבה נעולה.