ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 122, 2000-06-28 08:40

זבולון אורלב: התרבות.

זבולון אורלב: על פי בקשת השר, מר מתן וילנאי, אנחנו גם הזמנו כמה חברים מקו העימות.

זבולון אורלב: נמצאים איתנו, לפי הסדר, חברת הכנסת לשעבר, גברת עדנה סולודר.

זבולון אורלב: אמנם היא מקיבוץ גשר, שהוא לא קו העימות, אבל היא יושבת ראש של בית לוחמי הגיטאות, שזה קו העימות.

זבולון אורלב: נמצא איתנו מר אהרון מעטוק, ראש המועצה האזורית מרום הגליל.

זבולון אורלב: נמצאים איתנו נציג ממבואות חרמון, מר בני בן מובחר, מר מנחם עיני מקרית שמונה ומר הרצל בן אשר מקרית שמונה.

זבולון אורלב: כאמור, נמצאים איתנו ראשי המוסדות.

זבולון אורלב: הואיל ואני מזמן את הדיון הזה גם על פי פניה שקיבלתי מראשי המוסדות, כי אז לפני שאני אתן את רשות הדיבור, אני רוצה לומר כמה מילים.

זבולון אורלב: ראשית כל, אני חושב שלא תהיה מחלוקת שראוי מאד שהממשלה והמדינה יסייעו ויעדיפו בכל התחומים את קו העימות.

זבולון אורלב: זה דבר שנכון מאד וראוי לעשותו, בתחום התרבות כמו ביתר התחומים, ואנחנו יודעים גם שהתקיימה ישיבת ממשלה, שהוחלט במסגרתה להעמיד תקציב של מיליארד ו600- מיליון שקלים - תכנית רב שנתית, אינני יודע אם זה שנתיים, או שלוש, לכל תחומי הפעילות.

זבולון אורלב: מהמידע שיש בידי, אין שם אגורה אחת לתרבות, ומהמיליארד ושש מאות אלף שקלים נעלמו התרבות והספורט - אם כי אנחנו לא דנים על ספורט - לחלוטין.

זבולון אורלב: לא, אני טועה.

זבולון אורלב: מר ינון עמית טוען שאני טועה.

זבולון אורלב: כי אז, אם ככה, מה קורה עם תרבות באותה תכנית?

זבולון אורלב: המיליארד ושש מאות אלף שקלים- סליחה שאני אומר, אולי הציבור אינו יודע - איננו כולו תקציב חדש.

זבולון אורלב: חלקו בא מהמשרדים הקיימים.

זבולון אורלב: לא רק שחלקו בא מהמשרדים הקיימים, חלקו גם תכניות מאד מאד ממוחזרות, שלפעמים הולכות אחורנית אפילו עד שלוש שנים.

מתן וילנאי: המיליארד שש מאות וחמישים אלף שקלים, זה חצי מיליארד חדש מהאוצר ו1.1- מיליארד מתקציבי המשרדים.

זבולון אורלב: המשרדים, זה גם לא מדוייק, כי חלקם כבר דברים שמתוקצבים לא בשנה האחרונה, אלא משנים קודמות.

זבולון אורלב: הנה יושב כאן איש קריית שמונה - אזיי למשל, שדה התעופה, אותם 80 מיליון שקלים מפורסמים, במקרה, הואיל והיו שני שרי תחבורה מהמפד"ל, יש לי ידע אישי-

מתן וילנאי: השקלים, כמה מזה נתנו לתרבות?

זבולון אורלב: אחת לנושא התרבות, ועל זה צריכים לשאול שאלה.

זבולון אורלב: השאלה הנוספת היא כמובן גם הנושא של שינוי סדרי עדיפויות פנימיים - אני עקבי בדעותיי, כי אני אמרתי את הדברים האלה גם בנושא החינוך, למרות שבמשרד החינוך, מ22- מיליארד שקלים - התגבור שהצפון מקבל בשנת הלימודים הקרובה, זה רק 27 מיליון שקלים, שמתוכם חצי, 50% זה מתוך המשרד ו50%- נותן האוצר - שנבין את הפרופורציות.

זבולון אורלב: על כל פנים, גם שם אני שייך לאלה שחושבים שהעדיפות לצפון אינה צריכה לבוא על חשבון אותו תחום במרכז הארץ, אם אותו תחום בין כה וכה סובל.

זבולון אורלב: כלומר, כולנו יודעים שתקציביי הם מאד מאד בעייתיים.

זבולון אורלב: והמושג מאד מאד בעייתיים איננו משקף את האמת כולה, והשולחן הזה והחדר הזה יודעים דיונים קשים ומרים על כל סוגיית תקציבי התרבות.

זבולון אורלב: אזיי בין כה וכה אנחנו יודעים שהתקציבים האלה הם בעייתיים, ויש כמעט הסכמה רחבה שצריך תמיד כל הזמן להוסיף להם.

זבולון אורלב: כי אז עכשיו, לבוא ולקחת מאותם תקציבים, כדי לייעד אותם למטרה, שוב אני אומר, שהיא בהסכמה לאומית, אני רואה בזה בעיה גדולה מאד.

זבולון אורלב: מול זה, אפשר להציג חלופה אחרת, שכולם עושים קואליציית תרבות רחבה, מקיר לקיר, ומתגייסים כדי להשיג את אותם מיליונים, שראוי מאד לתת אותם לצפון; ולפי דעתי, אם היה מאבק מקיר אל קיר, היה גם סיכוי.

זבולון אורלב: אזיי אני כאן מדבר גם על העניין העקרוני, שלוקחים מכיס אחד ומעבירים לכיס האחר, שיודעים כי הצרכים של אנשי קריית שמונה, אני לא רואה שזה נכון מוסרית-ציבורית לקחת אותם ממוסדות תרבות שמשרתים מטרות שהן בעיניי גם כן חשובות מאד.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר עוד הערה אחת.

זבולון אורלב: יושב כאן גם איש אגף התקציבים.

זבולון אורלב: בדיון על תקציב הקולנוע, שכמובן גם השר מתן וילנאי תמך בו – דרך אגב, רק שהשר מתן וילנאי ידע שקיבלתי נזיפה מיושב ראש הקואליציה, אזיי אני התחלקתי באחריות גם איתך.

זבולון אורלב: לך 50% מהנזיפה.

זבולון אורלב: מישהו יום אחד צלצל אליי ואמר לי: ראה, אתה אל תרוץ, וגם השר יעזור לך; הוא לא יבקש, הוא יבקש דחייה.

זבולון אורלב: אמרתי: שימעו, אם השר יבקש דחייה, כי אז נראה, אולי תיענה לו.

זבולון אורלב: אבל אמרתי להם שאני שמחתי להיות איתך בקואליציה.

זבולון אורלב: אני מודה.

זבולון אורלב: על כל פנים, בדיון על הקולנוע, לאחר יציאתך, אמר נציג האוצר שזאת טעות מנקודת מבט תקציב המדינה שיש הכתבה מראש בתקציב לתחום מסוים; וגם כמות הכסף, שזה קצת מבטל את שיקול הדעת של הממשלה בקשר לסדרי עדיפויות.

זבולון אורלב: ואז עניתי לו שהוא צודק בעיקרון.

זבולון אורלב: בתיאוריה בוודאי הוא צודק, אבל במעשה הפוליטי היום יומי הוא איננו צודק.

זבולון אורלב: מדוע?

זבולון אורלב: כי בפועל הממשלה פוגעת, האוצר מביא אותנו לידי כך שתקציבי התרבות הם תקציבים באמת עלובים; ואז, אם אתה רוצה להגן על משהו, אין לך ברירה.

זבולון אורלב: לדעתי, דרך אגב, זה מה שיהיה.

זבולון אורלב: תחום אחרי תחום יקבל הגנה כדי להבטיח את התקציב שלו.

זבולון אורלב: ולא - אם סומכים על סדרי העדיפויות ושיקול הדעת - יש עם זה בעיה.

זבולון אורלב: אנחנו נתקלים בעוד דוגמה אחת - וזה אני אומר לך, מר ינון עמית, שיש הסכמה רחבה שתקציבי התרבות הם מאד מאד בעייתיים, ואמרתי בלשון המעטה.

זבולון אורלב: אזיי עכשיו הולכים, באמצע שנה, כשכבר אי אפשר לעשות אילו שהם שינויים, אי אפשר - הרי המוסדות התחייבו, אנחנו נמצאים ביוני - כולנו ניהלנו פעם משהו - אזיי איך אתה יכול באמצע יוני עכשיו לעשות קיצוץ למפרע (רטרואקטיבי)?

זבולון אורלב: אלא אם כן אתה אומר, קיצוץ על חצי שנה זה לא 2%, זה 4%, אבל גם זה לא נכון - יש לך התחייבויות שהן "רצות".

זבולון אורלב: אין אתה מבטל חוזים באמצע שנה.

זבולון אורלב: גם צריך לתת התרעות מוקדמות.

זבולון אורלב: אזיי קודם כל הקיצוץ אינו נכון.

זבולון אורלב: אחרי זה גם העיתוי שלו אינו נכון; ובסופו של דבר, אם יהיה לחץ עכשיו על מוסדות תרבות, תשמעו, תסדירו לנו - שנדע מה התקציב שלנו בחוק, שתהיה לנו הגנה, שלא ישחקו איתנו, שלא יבואו באמצע שנה.

זבולון אורלב: לכן אני אומר, שתבין מאין צומחים כל מיני חוקים שאחרי זה אתם באים ואומרים שהחוקים האלה אינם נכונים.

זבולון אורלב: זו דוגמה מאד מאד טובה.

זבולון אורלב: אני ישבתי עם מספר ראשי מוסדות, והם פשוט פרשו בפני את התקציבים ואמרו: עכשיו הבה תגיד מאין, או איך עושים את הדבר הזה?

זבולון אורלב: זה כמעט קיצוץ בלתי אפשרי.

זבולון אורלב: לכן אני נעניתי לפניה של ראשי המוסדות, לראות מה ניתן לעשות, האם ניתן לבטל את הקיצוץ הזה, האם ניתן לגייס את הכסף הזה, שהוא מאד חיוני, ועליו אין לנו שום ויכוח, ממקור אחר, כדי לאפשר למוסדות התרבות, שבצרור הנקוב שבין כה וכה יש להם, הם יוכלו להתקיים?

זבולון אורלב: אני מציע ששניים-שלושה מראשי המוסדות יציגו את העניין.

דוד אלכסנדר: סדר יומם של מוסדות התרבות מאז שנודע לנו על הקיצוץ המתוכנן נאמרו על ידי יושב ראש הוועדה, ואני לא אחזור עליהם, אם כי אני מניח שהם יעלו בצורות אלו ואחרות במהלך הבוקר הזה.

דוד אלכסנדר: אני מבקש רק להדגיש ברשותכם שתיים-שלוש נקודות שאסור שהן ייעלמו מן הדיון.

דוד אלכסנדר: לדעתי, הן גם עומדות בראש סדר היום של הדיון הזה, שראש וראשית לכל דבר אחר, אנחנו מבקשים להודות על העובדה שהוא מתקיים, אדוני יושב ראש הוועדה.

דוד אלכסנדר: אין אנו מדברים על מרכז ועל פריפריה, ואנחנו בוודאי איננו מצויים בעימות, לא עם משרד המדע, התרבות והספורט - יסולח לי אם אני אשכח חלק מהכובעים האלה - ואנחנו בוודאי איננו בעימות עם השר מתן וילנאי בעניין הזה, על אחת כמה וכמה שאיש מאיתנו - לא אישית ולא המוסדות עצמם - אינו נמצא בעימות עם יישובי קו העימות, או עם יישובי הגדר.

דוד אלכסנדר: מוסדות התרבות של מדינת ישראל הם מוסדות לאומיים, בין אם הם יושבים בתל אביב, או בירושלים, או בבאר שבע.

דוד אלכסנדר: כשהם ניידים, הם מופיעים בכל רחבי הארץ.

דוד אלכסנדר: כשהם מוזיאונים שנטועים במקום אחד ואינם יכולים להתנייד, אזיי הם עושים פעולות - או שבמסגרתם מגיעות תערוכות לישובים שאינם במרכז, או שהם פותחים את שעריהם, כפי שכל המוזיאונים עשו, כפי שבית התפוצות, שאני מייצג אותו בימים אחרים, בהיותי מנהלו, עושה כל אימת שישנה או דרישה או בקשה או בוודאי הצדקה לכך.

דוד אלכסנדר: צריך להבין שאנחנו איננו מצויים בעימות, אנחנו איננו מתווכחים עם המעבר ההכרחי של תוספת תקציב לישובים בצפון, לכל פעולותיהם, בתחום התרבות, בתחום הספורט ובתחום פעילות שעות הפנאי.

דוד אלכסנדר: הצעקה שלנו קמה - וזאת הנקודה השניה שצריך לומר אותה - משום שהמוסדות שאנחנו מנהלים אינם שלנו, הם של מדינת ישראל ושל עם ישראל, ואיש מאיתנו לא ירש אותם - אנחנו הופקדנו על ניהולם - המוסדות הללו ספגו בשנים האחרונות קיצוץ על קיצוץ על קיצוץ.

דוד אלכסנדר: המדובר אינו בשני אחוזים נקודתיים, שהם אולי כשלעצמם פריט זניח בתקציב.

דוד אלכסנדר: המדובר הוא במספר שנים שבמהלכן תקציב התרבות של מדינת ישראל - ויושב ראש הוועדה אמר את הדברים - הולך ופוחת בהדרגה משנה לשנה, ואנחנו חיים ברוב השנים האחרונות עם צרור נקוב, כשמכך, עם מה שיש, אנחנו בכל זאת צריכים לפעול, לא רק לעשות ולחתום ולעודד יצירה, אלא גם להגיע עם היצירה הזאת לפינות אחרות ברחבי הארץ - וזאת נקודה חשובה מאד.

דוד אלכסנדר: אני רוצה להדגיש גם, למרות שהיושב ראש אמר את הדברים, שהדבר קורה באמצע שנה, ואנחנו מחוייבים גם לפעולות, גם לחוזים, אבל לא פחות מכך - וצריך גם את זה לזכור, ואמרנו את זה בפגישות שקיימנו עם השר מתן וילנאי בעת האחרונה, אנחנו נדרשים לפעול כל הזמן - ובצדק, מצד המנגנון הממשלתי, הממלכתי והמנגנון של המשרד, בתקציבים מאוזנים, לא רק על גבי הנייר, אלא בעצם העשייה.

דוד אלכסנדר: כשאנחנו באמצע שנה נדרשים לקיצוץ, אנחנו איננו יכולים למצמץ בעיניים ולהניח שזה יעבור, להגיע לסוף השנה ולהציג בעצם פעולה שלא הביאה את הקיצוץ בחשבון, ואחר כך מתחילה סדרה שלמה של פעולות, שבחלקן הן גם פעולות ענישה, של עיכובי תקציבים, משום שאנחנו לא עמדנו במסגרות מסוימות.

דוד אלכסנדר: המחאה שלנו, הצעקה שלנו, לא קמה אם כן בגין אי חשיבות ההפרשה הזאת, או ההקצבה הזאת - חס וחלילה - היא נבעה משום שאנחנו, שנים רבות מאד, רבות מדי, איננו רק מהדקים חגורות, אלא מוותרים על דברים וחיים בתוך מסגרות שהן הולכות וקשות יותר.

דוד אלכסנדר: אני מסכים בהחלט עם היושב ראש - אני חושב שמן הישיבה היום וממפגשים אחרים שהתקיימו עם משרד התרבות ועם שר התרבות, צריכה לעלות קריאה ופעולה בכיוון של הגדלה משמעותית של תקציבי התרבות ושל בדיקת היעדים השונים של התקציב הזה בשנים הבאות, בצורה מסודרת, לכל חלקי המדינה, כשאנחנו חלק מתוך העשייה הזאת; כי אנחנו כל חלקי המדינה.

דוד אלכסנדר: אנחנו לא תל אביב - אנחנו מדינת ישראל, גם אם בניין מסוים נטוע בלב תל אביב, או בלב ירושלים.

נועם סמל: וילנאי, אבל אני מבין שיש פה אנשים מקו העימות - ואני אחזור אולי על מספר דברים שהשר שמע אותם וכן מנכ"ל המשרד וראש מינהל התרבות.

נועם סמל: לנו נודע על העניין לפני חודש, ואנחנו מוחים על הדרך, שבאמצע הלילה קיבלנו את ההודעה הזאת, כביכול באמצע הלילה - ואנחנו מוחים גם על זה שלא נתנו לנו את האפשרות לשתף פעולה עם תושבי קו העימות, או קו הגדר, משום שאנחנו יכולים לתת הרבה יותר מה2%-.

נועם סמל: אני אומר אפילו פי 10 - ודיברנו גם אתמול, בפגישה בלתי פורמלית עם השר מתן וילנאי, וגם אמרנו את זה בפגישות אחרות, ואנחנו חוזרים ואומרים; אנחנו פרטנרים טובים מאד ורוצים מאד לשתף פעולה, כמו שאנחנו עושים במשך כל השנה, אבל הרבה יותר, לנוכח המצב המיוחד שנוצר.

נועם סמל: כמו שתמיד השחקנים והאומנים, המוסיקאים, הרקדנים וכל אנשי האמנות היו הראשונים לרוץ לקו החזית בכל מקום, אם זה במלחמות ישראל, או אם זה בתקופות מתח וחרדה - תמיד זה היה, ותמיד פונים לאומנים שהם יתרמו את ההופעה שלהם - ויושב לימיני מר מנחם עיני, שהוא שחקן, והוא יכול להעיד על העניין הזה, שתמיד פונים לאומנים, אבל לסאונד-מן משלמים, ולבמה משלמים, ולאולם משלמים, אבל האומנים מופיעים חינם.

נועם סמל: עכשיו, אנחנו כמייצגי מוסדות התרבות, בעצם מוחים, כמו שאתה הזכרת אדוני היושב ראש, על הקיצוץ באמצע השנה, אבל אנחנו מוחים קודם כל על הדרך, ודבר שני - על המהות.

נועם סמל: עכשיו לגבי המהות.

נועם סמל: כמו שנאמר פה קודם, אנחנו לא נגד מינהל התרבות, או נגד השר.

נועם סמל: להפך.

נועם סמל: אנחנו אומרים, הבה נשתף פעולה ביחד, הבה נעשה בקו העימות חגיגה תרבותית אדירה.

נועם סמל: הבה נעשה ביחד.

נועם סמל: עכשיו, הצענו כל מיני הצעות.

נועם סמל: לצערנו הרב, ההצעות כרגע לא גובשו לידי מעשה, מכל מיני סיבות - השטח אינו ערוך, או אמנות לעם אינה מסוגלת להרים את זה - אינני יודע מה הבעיה בשטח כרגע.

נועם סמל: יש הצעה אחת, שקורה כמעט כל יום, שאנחנו מביאים תושבים מקו העימות ב10- שקלים לקאמרי, ואמנות לעם מסבסדת את האוטובוסים; וכמעט כל יום מגיע אוטובוס מפה או משם, מגיע להצגות כאלה או אחרות.

נועם סמל: הצענו לעשות פסטיבל של תיאטרון-

זבולון אורלב: שקלים, במקום - כמה עולה כרטיס?

נועם סמל: כולל אוטובוס חינם, קפה, עוגה, תכניה ושיחה עם יוצר מההצגה.

נועם סמל: אנחנו הצענו למשל - אני יכול לדבר רק על התאטרון שלי, אינני יכול לדבר בשם מוסדות תרבות אחרים; אני יכול לספר שלמשל אנחנו עושים בשבוע הבא פסטיבל של התאטרון הקאמרי בתאטרון הצפון בקרית חיים, 8 מחזות ישראליים, ופנינו עכשיו, אנחנו פונים החל מהבוקר ישירות לישובים, משום שיש לנו בעיה בביצוע של הדבר הזה.

נועם סמל: הצענו מפגשים, הצענו חוליות; מונחת היום באמנות לעם הצעה ל25- חוליות של הקאמרי.

נועם סמל: הונחה הצעה לביצוע, חוליות של שחקנים, שמוכנות ללכת.

נועם סמל: אני יודע שגם בתאטראות אחרים, ואני בטוח שיש פה להקות מחול ותזמורות, שיש להן גם הצעות אחרות.

נועם סמל: אבל אין זה הנושא, לדעתי, של השיחה כאן.

נועם סמל: התרבות נוצרת כאן, בארץ הזאת, כמו שנאמר.

נועם סמל: היא אינה תל אביבית; היא אינה ירושלמית; היא אינה באר שבעית - היא ישראלית.

נועם סמל: אנחנו הרי התאטרון היחידי בעולם שהבכורה היא במוצאי שבת בתל אביב, ובעוד יומיים היא בדימונה.

נועם סמל: זאת אומרת, אין בכלל פער במובן הזה.

נועם סמל: יש בעיה מסוימת שם, אולי, של יצירה תרבותית, אם רוצים להקים שם תאטרון, או מוזיאון, או להקת מחול - זאת בעיה נפרדת.

נועם סמל: היא אינה קשורה אלינו בנושא הזה, אבל אפשר גם לשתף אותנו בזה.

נועם סמל: להקת המחול בת שבע, לדוגמה - אולי זה ירגיז פה מישהו - יכולה להקים שלוחה בקריית שמונה.

נועם סמל: אולי - אני אומר אולי.

נועם סמל: אני אומר: את התכנים האלה - אנחנו רוצים שידברו איתנו, שאנחנו נהיה שותפים בדבר הזה, ולא שייקחו מאיתנו את הכסף, ויתנו את הכסף לצרכן.

נועם סמל: אנחנו יכולים לתת גם לצרכן - אולי אנחנו יכולים לתת יותר טוב.

נועם סמל: עכשיו, אתה אמרת פה משהו לגבי תקציב התרבות.

נועם סמל: הרי שר התרבות, מר מתן וילנאי, עשה את המעשה הזה לא נגד מישהו, אלא בעד מישהו.

נועם סמל: ופה יש בעיה, כי אנחנו באמת איננו רוצים להתעמת עם תושבי קו העימות - להפך, הם אזרחי ישראל בדיוק כמונו, ואנחנו צריכים לשרת אותם.

נועם סמל: אני מבין ששר התרבות, מר מתן וילנאי, עשה את מה שעשה מתוך שיקוליו הוא, אבל לנו יש בעיה, כי נוצר, כתוצאה מהקיצוץ הזה, כביכול עימות בין מוסדות התרבות לתושבי קו העימות - וזה לא טוב, זה לא רצוי, וזה לא נכון לעניין עצמו.

נועם סמל: זה דבר אחד.

נועם סמל: דבר שני, הנושא שהעלית בקשר לתקציב התרבות.

נועם סמל: תקציב התרבות לא רק קוצץ ב2%-, הוא קוצץ ב30%- בארבע השנים האחרונות - שחיקות, שחיקות, שחיקות, 25-30%.

נועם סמל: הוא קוצץ.

נועם סמל: כל הזמן הוא מקוצץ כלפי מוסדות התרבות.

נועם סמל: אין מה לעשות, מוסדות התרבות בישראל, אם זה המוזיאונים, אם זה התאטראות, להקות המחול או התזמורות וגופים אחרים, הם הליבה התרבותית של ישראל, הם היצירה התרבותית של ישראל; ויוצרים במוסדות האלה, או עובדים בהם, כל האנשים בארץ, לא משנה איפה הם גרים.

נועם סמל: אם א.ב.

נועם סמל: יהושע גר בחיפה, ומחזה שלו מועלה בתאטרון באר שבע, אזיי מה זה משנה איפה הוא גר?

נועם סמל: זה בכלל איננו משנה בעניין הזה, איפה שהוא גר.

נועם סמל: אני יודע שיש עכשיו איזו מגמה ללכת לכיוון הפריפריה - זה נושא שייבחן.

נועם סמל: אולי זה יבוא לדיון כאן, בוועדה - אבל זה אינו הנושא כרגע.

אני אומר פה: לכן, אני פה מנצל את הפורום הזה לעשות את הדבר הזה.

אני אומר פה: הצענו אתמול לשר מתן וילנאי מספר הצעות, שהשר אמר שהוא ישקול אותן.

אני אומר פה: אני פשוט חוזר על הצעה - אחת ההצעות, לדוגמה, שיהיה קשר ישיר - זאת הצעה של מר רזי אמיתי, מנכ"ל תאטרון באר שבע, שיהיה קשר ישיר בין, נניח, תאטרון באר שבע לשלומי.

אני אומר פה: לדוגמה, נניח שלתאטרון באר שבע הורידו 200,000 שקלים, ששלומי תקבל 200,000 שקלים - הוא ייתן פי שניים.

אני אומר פה: ונניח שיהיה בין הקאמרי למרגליות - סתם אני נותן דוגמה, ויהיה בין הבימה לבין קריית שמונה.

אני אומר פה: שיהיה קשר ישיר, ושאנחנו נוכל לעבוד ישירות עם הישוב.

אני אומר פה: אנחנו ניתן ספרים, אנחנו ניתן הרצאות, אנחנו ניתן סדנאות, אנחנו ניתן מה שיבקשו מאיתנו, אולי לא ירצו דברים מסוימים.

אני אומר פה: זה לא יהיה אימוץ אפילו - זה יהיה שיתוף פעולה.

אני אומר פה: אולי נקים גרעין מסוים.

אני אומר פה: בהחלט אין ספק שאולי דווקא הקיצוץ הזה עורר איזה זעזוע מסוים-

נועם סמל: כשנתתי את הדוגמה, זה היה מיד אחרי הנסיגה מלבנון.

נועם סמל: קודם כל פותחים את השערים.

נועם סמל: אני לא מדבר על אלה -

זבולון אורלב: כמו כל אזרח של צפון תל אביב, לראות את האיכויות של ההצגה באולם הבית של הקאמרי.

נועם סמל: בבאר שבע, שאנחנו הצענו לבוא לקריית שמונה, למנהלת היכל התרבות, מיד אחרי הנסיגה, חינם - והיא אמרה, אל תעשו לי את זה, משום שאם אתם תבואו, קורס מפעל המנויים שלי.

נועם סמל: אל תעשו לי את זה בשום אופן.

נועם סמל: זאת אומרת, אל תבואו.

נועם סמל: היא ביקשה שלא לבוא.

נועם סמל: קודם כל, יש מתקנים מצוינים בצפון.

נועם סמל: מה שאמרתי לבוא לתל אביב, זה לגבי מוזיאונים, שהם פשוט אינם יכולים לבוא לשם.

נועם סמל: להקות המחול, תאטרונים-

דוד אלכסנדר: חינם, ועשו את זה כבר לפני שבועות רבים.

נועם סמל: תושבי קו העימות, אלא להפך; אבל אני חושב שאם בעקבות הפגישה הזאת השר מתן וילנאי ימצא פתרון, כמו שאתה אמרת בתחילת דבריך, אדוני היושב ראש - למצוא איזה שהוא גורם פיננסי.

נועם סמל: קודם כל, מדוע בתוך מיליארד וחצי השקלים אין תרבות וספורט?

נועם סמל: זאת אומרת, שמישהו שם למעלה אומר שתרבות וספורט במדינת ישראל אינם חשובים.

נועם סמל: מישהו.

נועם סמל: אינני יודע מי, איני יודע מי זה.

אילן כהן: אהרון מעטוק, כנראה הוא לא מזהה אותי, אנחנו חברים שנים רבות, נדבר אחרי זה, זה לא העניין שאני נמצא בתל אביב.

אילן כהן: אדוני היושב ראש והשר מתן וילנאי, העשייה המוזיאלית שלנו בתל אביב ובשלוחות, שתביאו בחשבון - ואני מדבר כרגע רק על המוזיאון שלי, אולי גם מר דוד אלכסנדר יאמר כך, מתבססת, רובה ככולה, על תושבי הפריפריה.

אילן כהן: שימו לב למה שאני אומר: יש לנו בשנה 150,000 תלמידים בני נוער מבקרים, שרוכשים, מה שנקרא, חבילת חינוך מראש, מיולי, לאורך כל השנה.

אילן כהן: אני נותן לכם עובדה קיימת.

אילן כהן: רובם אינם מצפון תל אביב, לא מתל אביב, לא מיפו, לצערי - לא מדרום תל אביב, לא משכונות הדרום.

אילן כהן: בין 120-150,000 תלמידים ובני נוער, מכל הפריפריה, מכל הארץ, מכל המגזרים, מכל העדות, מכל הדתות ומכל הישובים, כולל מקרית שמונה.

אילן כהן: בשבוע שעבר היו אצלי ילדי קריית שמונה, והקיר שלי מלא ברכות ושעונים והקדשות "מפה ועד הודעה חדשה", ואני שמח על כך.

אילן כהן: לכן, אני בא למחות על כך, ואני חש נפגע - ואינני מדבר עכשיו על הכסף.

אילן כהן: אני חש נפגע בכך, כי העשייה שלנו מתבססת, רובה ככולה, על הנערים ועל התלמידים מהפריפריה, וודאי מישובי הצפון.

אילן כהן: ילדי בית ג'אן הדרוזים הם אצלי אורחי קבע.

אילן כהן: לצערי, כי התקציב השוטף השנתי שמתקבל מהמשרד הזה אליי הוא צנוע, הוא אפילו מגוחך, ואינני רוצה לדבר עליו.

אילן כהן: אני נסמך על מקורות אחרים, ואני נסמך בעיקר על עצמנו.

אילן כהן: בסדר?

אילן כהן: אין לי טענה למשרד, זאת אומרת, העובדות ידועות - אינני מדבר על הכסף.

אילן כהן: 660,000 שקלים, זה מה שאני מקבל.

אילן כהן: הדבר השני - אנחנו הצענו לישובי הצפון, ופתחנו את המוזיאון חינם.

אילן כהן: אז קרה מה שקרה, הם לא רצו להגיע, כי הם חשו איזו שהיא הרגשת מבוכה, אני אומר לכם - חשו הרגשת מבוכה.

אילן כהן: הצענו לקחת מחיר סמלי, הם - פעם כן, פעם לא.

אילן כהן: אני חוזר ואומר: אנחנו בנויים עליכם, אנחנו רוצים אתכם.

אילן כהן: אין אני יכול להביא את כל מתקני היצירה שלי אליכם.

אילן כהן: אילו היינו מקבלים תקציבים נוספים לעשייה מוזיאלית שלוחתית כזאת, עם זרועות אחרות - בהחלט כן, בהחלט כן.

אילן כהן: אבל לא רק אצלכם.

אילן כהן: אני רוצה לפתח את אל יבנה ביבנה, אני רוצה להגיע לתילים הקדומים, הארכיאולוגיים באזור ישובי צפון הנגב ורצועת עזה - אינני יכול לעשות - אין לי כוח לעניין הזה, ואין לי משאבים.

זבולון אורלב: תושב קריית שמונה.

מיכאל נודלמן: אבל אני לא מבין רק פטרנליזם.

מיכאל נודלמן: אני חושב שאנחנו מדברים על זה שבישובי קו העימות צריך גם לפתח תרבות.

מיכאל נודלמן: אנשים רוצים אולי תאטרון, בעצם.

מיכאל נודלמן: מה לעשות שם?

מיכאל נודלמן: אני רוצה שפה יהיה דיון, לא על זה שתאטרון יכול להגיע לקריית שמונה או לשלומי, ויביאו את קריית שמונה למוזיאון.

מיכאל נודלמן: אני רוצה שפה ידברו על תרבות, פיתוח תרבות במקומות כאלה, פיתוח ספורט במקומות כאלה.

זבולון אורלב: במאה ואחד אחוזים.

זבולון אורלב: אני גם כמעט בטוח שכל מי שדיבר - יש כאן איזה אי הבנה - גם תומך במה שאתה אומר.

זבולון אורלב: כל השאלה רק מאין צריך לקחת את התקציב לעניין הזה.

זבולון אורלב: זאת השאלה הבסיסית.

דן רודולף: עמיר, ואני גם מנהל להקת המחול הקיבוצית, שהיא אחת הלהקות המובילות היום בארץ וגם בעולם.

דן רודולף: אני טוען דבר מאד פשוט: הגיע הזמן - אני מקבל את הדברים של מר מיכאל נודלמן - ומדוע אני מקבל את זה?

דן רודולף: כי אנחנו עובדים בפריפריה, בקו העימות, כבר שלושים שנה, ואני טוען על הקיפוח של 17% בתקציב שלי לעומת האחרים; ואנחנו עושים תרבות שם, ויוצרים שם, ועושים סדנאות לילדים משלומי וממעלות, ובאים אלינו ולומדים ועובדים - ומי יודע, אינני יכול לפרסם, כי אין לי כסף לפירסום, כי התקציב שאני מקבל מראש הוא כזה נמוך שאינני מסוגל לפרסם את מעלותיה של להקת המחול הקיבוצית.

דן רודולף: ואז אני כל הזמן נמצא במצב הזה, שאני, בלי להניד עפעף - העלות שלי על זה שאני עובד בפריפריה, זה 750,000 שקלים לשנה, בלי שיש לי מזה כהוא זה תוספת.

דן רודולף: לכן אני חושב שנכון הצעד הזה שמשרד התרבות והמדע עושה.

דן רודולף: אני חושב שצריך לטפח את התרבות ואת היצירה התרבותית בפריפריה, ולא רק להביא את התרבות של המרכז לצפון.

דן רודולף: הארץ זה לא תל אביב, הארץ היא אותם האנשים שקמים בבוקר, עם התקציב שלהם השנתי, והם אינם יכולים ללכת לעבוד, והמפעלים האלו שנסגרים, כיוון שהיה שם מה שקרה.

דן רודולף: ועל זה - פה המשיכו החיים.

דן רודולף: החגיגה נמשכת כרגיל.

דן רודולף: כי אז מה קרה?

דן רודולף: כי אז באמצע השנה הורידו מהבימה, מ22- מיליון שקלים או משהו שהם מקבלים, 2%.

דן רודולף: לא קרה להם שום דבר.

דן רודולף: הם יפרסמו פחות, הקאמרי יפרסם פחות, בת שבע יפרסמו פחות.

דן רודולף: רק מהתקציב הזה של הפירסום אפשר להוריד יותר.

דן רודולף: אני כבר אינני מדבר על המשכורות.

דן רודולף: רבותיי, גם המשכורות, כפי שהתפרסם בעיתון, הן אינן דבר מחמיא למוסדות התרבות, וצריך להיות כנים ולדבר לעניין.

דן רודולף: אזיי 2% האלה נמצאים בתוך כל המוסדות האלה, וצריך להפסיק את ההתבכיינות הזאת.

דן רודולף: יש פה איזו מידה מסוימת של צביעות - ואני מתנצל בפני החברים שלי, כי אני יודע מה המצוקה של כולנו.

דן רודולף: אני יודע שהתקציב של התרבות באופן כללי סובל, ועל זה אני מוכן להילחם יחד עם כולם.

דן רודולף: לך.

נועם סמל: כי אתה מייצג-

דן רודולף: מתנצל אם אני פוגע באנשי המרכז, עם התחושה הזאת שאנחנו עושים את התרבות.

דן רודולף: התרבות צריכה להיעשות בכל הארץ.

דן רודולף: אזיי אני בא ואומר, חברים, אני קם בבוקר וקורא מכתב שאני חתום עליו, שלא שאלו אותי, שלא שאלו אותי, וכתבו בשמי, ואז אני כתבתי.

דן רודולף: מה התגובה שלי הייתה?

דן רודולף: כתבתי מכתב למערכת עיתון "הארץ", שציפי שוחט כותבת שם, וכתבתי, אני מתנצל - אבל לא שאלו אותי.

דן רודולף: אני בעד הוספת תקציבים.

דן רודולף: על זה אני מוכן ללכת איתך.

דן רודולף: אני מוכן ללכת לכל מאבק שיגיד: לתרבות יותר כסף.

דן רודולף: היו הצהרות של שר התרבות והמדע ושל המינהל, שתהיה העדפה לפריפריה.

דן רודולף: אני שמח שהדבר הזה מתחיל להתקיים בצורה דרמטית, בצורה לא נעימה אולי; אבל אני בעד זה שזה יהיה.

ראובן ריבלין: מסוימת.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, למרות שאני איש אופוזיציה, הייתי אומר אפילו מרכז האופוזיציה - בדרך כלל אופוזיציה איננה אחראית על תקציב המדינה, והיא יכולה לבוא ולומר: הדפיסו כסף כמה שאתם רוצים.

ראובן ריבלין: אנחנו השבוע העברנו חוקים באופוזיציה, ב29- מיליארדי שקלים, בלי בעיות בכלל.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה, וזה נכנס לצנרת של החקיקה - אין ממשלה, אין קואליציה, כי אז אפשר.

ראובן ריבלין: תקציב המדינה הוא תקציב מתוכנן, ושם בא שר האוצר ואומר: יש לי כך וכך כסף, אני נותן אותו למשרדים, והמשרדים מחלקים אותו בהתאם לסדרי העדיפויות שלהם.

ראובן ריבלין: לפעמים יש לנו מחשבה שהממשלה, כממשלה, איננה רואה נכון איזה שהוא דבר שצריך להאיר עליו, אבל הישיבה הזאת פה איננה לעניין איך מתייחסות ממשלות ישראל לדורותיהן לנושא התרבות.

ראובן ריבלין: לפי דעתי, צריך להגדיל את זה פי 30, לא פי 10.

ראובן ריבלין: עשינו משהו בנושאים נקודתיים, כמו הקולנוע, נושאים שהלכו להתמוטט.

ראובן ריבלין: מה שיכולנו עשינו, עזרנו קצת - זה לא דבר פשוט.

ראובן ריבלין: אבל בסך הכל, תמיד אומרים: האוצר צריך.

ראובן ריבלין: מה זה האוצר?

ראובן ריבלין: האוצר - יש לו 220 מיליארדי שקלים, שר האוצר הוא האיש הכי עשיר בעולם, בין אוקטובר, כשהוא מניח את ספר התקציב על השולחן, עד אשר זה מאושר.

ראובן ריבלין: ברגע שזה מאושר, זה עובר לכל המשרדים.

ראובן ריבלין: מר מתן וילנאי, שר התרבות, הספורט והמדע, הוא מחליט איפה הוא מחלק, יחד עם מר נחמן שי, את כל הכספים שיש לו, ואי אפשר אחר כך לבוא ולומר: עכשיו צריכים לבוא למשרד האוצר, לבקש ממנו תקציב נוסף, כי זו חכמה קטנה מאד.

ראובן ריבלין: עכשיו ככה, אנחנו באמצע השנה נתקלנו בבעיה לאומית קשה ביותר, והחלטנו על עניין לאומי ממדרגה ראשונה.

ראובן ריבלין: אם העניין הלאומי הזה, כדי ליצור איזו שהיא תשובה, לתת איזה שהוא מענה לעניין לאומי, שכולנו חשבנו שהוא בראש מעינינו באותה עת, וזה עניין קו העימות, פוגע באיזה שהוא עניין לאומי אחר בצורה שהיא מכת מוות עליו, צריך לבוא ולומר באמת אם השיקול הוא נכון.

ראובן ריבלין: והשאלה הניצבת בפניי כרגע: האם בטבלה הזאת שקיבלתי, יש פה איזו שהיא מכת מוות.

ראובן ריבלין: עם כל הכבוד, אין לי כל ספק שבכשרונותיהם, יש בעיה לקאמרי, כי אני חושב שהקאמרי היה יכול לקבל 29 מיליון שקלים.

ראובן ריבלין: אני חושב שיש בעיה לתאטרון הבימה, כי אני חושב שהיה יכול לקבל 43 מיליון שקלים אם היה לתת לו.

ראובן ריבלין: אני באמת חושב שמאות האלפים פה - זה ממש מגוחך אפילו, אדוני היושב ראש, לבוא ולומר שיש איזה שהוא חשש.

ראובן ריבלין: אבל בטבלה הזאת, אם תסתכלו עליה, יש קו אדום, ולפי דעתי - מהסימפוניטה הישראלית באר שבע, שזה מתחת ל- 5 מיליון, כל שקל יכול לחסל שם איזה שהוא מצב; ואני מציע, שאתם תנסו לראות איך אתם, מלמטה, ששה מוסדות לא לקצץ להם, כי שם 100,000 שקל יכולים להוות מכת מוות לגבי 4 מיליון, בעוד שבאמת - אני גרופי, אני לא רוצה לומר של מי יותר, של הקאמרי, או של הבימה, יש לי חברים, של תאטרון האידיש, שלא לדבר - אבל יחד עם כל הדברים האלה, יש דברים שאנחנו צריכים לראות, וזו הישיבה היום לפנינו.

ראובן ריבלין: אם תבוא ותאמר לי: אני אתן לאלה שיבואו מקריית שמונה.

ראובן ריבלין: הוא, כדי ללכת אליך לקאמרי, הוא צריך לקחת שבוע חופש.

ראובן ריבלין: וכשהוא לוקח שבוע חופש, הוא איננו צריך שתעשה לו טובות.

ראובן ריבלין: הוא יסתדר.

ראובן ריבלין: תאמין לי.

ראובן ריבלין: זה באמת פטרונליזם.

זבולון אורלב: מיליוני השקלים שהממשלה הקציבה לקו העימות, אין אפילו 10,000 שקלים לתרבות?

ראובן ריבלין: מיליוני שקלים - היא התייעצה בוודאי עם אנשי קו העימות.

ראובן ריבלין: יתכן מאד שבתוך 500 מיליוני השקלים אפשר לשנות יעדים.

ראובן ריבלין: אין אני בא ומסתכל.

ראובן ריבלין: כרגע אנחנו באים ומדברים פה על מעשהו של המשרד הייעודי, ואני מוכרח לומר שהוא עשה צדק.

ראובן ריבלין: באו אליו ואמרו לו, כמשרד: מר מתן וילנאי, יכולה להיות לי בעיה איתו, כשהוא הלך למקום שהוא לא היה צריך ללכת אליו - מבחינה פוליטית זאת אומרת - אבל תשמע, באו אליו, הטילו עליו משימה, והוא עשה אותה בצורה הכי צודקת בעולם.

ראובן ריבלין: זה הכל.

ראובן ריבלין: זה מה שאני אומר.

ראובן ריבלין: הכי צודקת בעולם.

ראובן ריבלין: אני רק מציע לו ולמנכ"לו, שהוא מבין מה ההבדל בין 100,000 ו100,000- - אתה יודע, אחוז ממני - שום דבר, אחוז מרוטשילד - המון.

ראובן ריבלין: אתה מבין?

ראובן ריבלין: אזיי אני אומר: יש פה מקומות שבהם יכולה להיות סכנה קיומית.

ראובן ריבלין: היה הרי לאחד חמור, גם עבד וגם אכל.

ראובן ריבלין: אמר, למה יעבוד ויאכל?

ראובן ריבלין: נתחיל להרגיל אותו שיעבוד בלי לאכול.

ראובן ריבלין: יום ראשון הלך מצוין, יום שני פחות טוב, יום שלישי בקושי.

ראובן ריבלין: ביום רביעי מת.

ראובן ריבלין: אמר, חבל, בדיוק כשהתרגל - מת.

ראובן ריבלין: פה יש דבר שבו אסור לנו לרדת מהקו האדום, ולפי דעתי, עד להקת מחול בת שבע - גם היא נמצאת - אבל עד להקת מחול בת שבע, זה בסדר.

ראובן ריבלין: מפה - צריך לראות איך להוריד מהם את המאכלת.

רזי אמיתי: בבאר שבע גם כן יוצרים בפריפריה.

רזי אמיתי: גם אנחנו קו עימות, שמתעמתים עם הרבה מאד בעיות ועם סוגיות של יצירת תרבות מקומית.

רזי אמיתי: יחד עם זאת, אני רואה חשיבות בעזרה, או בהתגייסות לטובת כל מי שנזקק וכמו חברי, אני איני נגד הפעולה הזאת.

רזי אמיתי: אני חושב שהדיון פה מתערבב, מפני שאנחנו מדברים על העיתוי של הקיצוץ - אנחנו איננו מדברים נגד הקיצוץ, ואנחנו מדברים גם איך הוא יכול להיעשות.

רזי אמיתי: אני רוצה להחזיר את הפוקוס להצעה שאמר מר נועם סמל, שאנחנו מוכנים להתגייס, אבל שיעשו את זה בשיתוף פעולה איתנו, ואנחנו ניתן יותר.

רזי אמיתי: כך אני רואה את זה.

רזי אמיתי: יש לי תחושה לא נעימה בדיון הזה, שמעמידים אותנו כנגד איזו שהיא משימה לאומית, שכאילו אנחנו נגדה.

רזי אמיתי: אני מרגיש שזה פוגע בעשייה שלנו.

רזי אמיתי: כמו שאמר מר דוד אלכסנדר, אנחנו מוסדות תרבות ארציים ולאומיים.

רזי אמיתי: עכשיו צריך לזכור, יש כאן התנפלות על מוסדות גדולים, עם תקציבים גדולים יותר - אנחנו קבוצה של מנהלים שמייצגים גם מוסדות קטנים - שכמו שאמר מר ראובן ריבלין, כל פגיעה בשקל, יכולה למוטט אותם, גם אם זה נראה על הנייר כאילו זה סכום קטן.

רזי אמיתי: גם פגיעה בסכום קטן יכולה לפגוע.

רזי אמיתי: הם נמצאים על הקו האדום, שכל קיצוץ יכול לסגור אותם - וזה אינו במרכאות.

נעמי בלוך-פורטיס: הכרסום הוא בבסיס העשייה הייחודית של כולנו.

נעמי בלוך-פורטיס: זאת אינה מכת מוות, כמו שאמר השר מתן וילנאי.

נעמי בלוך-פורטיס: שני אחוזים לא יהרגו אותנו.

נעמי בלוך-פורטיס: הם יעשו עוד גירעון.

נעמי בלוך-פורטיס: הם יגרמו לעוד הפסקה של הפקה, לעוד איזה-

זבולון אורלב: חלשה יוצאת מהמעגל.

נעמי בלוך-פורטיס: אביב זה אינו פתרון.

נעמי בלוך-פורטיס: אני מבינה.

נעמי בלוך-פורטיס: לנסוע להופיע - מה שאנחנו עושים כל השנה, אין אנו צריכים הוראות בשביל זה.

נעמי בלוך-פורטיס: אנחנו כל השנה נמצאים בכל מקום - לנסוע ולהופיע שם זאת גם אדנות.

נעמי בלוך-פורטיס: רוצים לעשות משהו מקומי, ואז לדעתי אנחנו נוגעים בנקודה הבעייתית ביותר, והיא התחושה שלי שאנחנו מדברים על שני נושאים שונים - אחד זאת העשייה הישראלית, המקורית, האיכותית, המקצועית, החפה מכל שיקולים אחרים, כאשר פה הכסף והדיון נסובים לעשייה קהילתית.

נעמי בלוך-פורטיס: אלה שני נושאים שונים.

נעמי בלוך-פורטיס: אם קם מר רמי באר בגעתון והרים להקת מחול מקצועית - קמה הנהגה אומנותית, שסביבה התגבשה להקה.

נעמי בלוך-פורטיס: יש עוד להקת מחול בישראל, והיא חלק מהתמונה - וזה נכון.

נעמי בלוך-פורטיס: הדברים האלה אינם נוצרים בכוח, כי רוצים, או שאתם אומרים שמדיניות

נעמי בלוך-פורטיס: כם היא ליצור עוד 10 תאטראות בעוד 10 פריפריות ועוד 10 להקות מחול, מקצועיות, איכותיות, שתפקידן לשמור על היצירה המקורית הישראלית.

נעמי בלוך-פורטיס: כי אז אנחנו בבעיה כפולה ומכופלת - כולנו ביחד - כי הרי אין לנו באמת מקום לכל כך הרבה תאטראות ולהקות מחול.

נעמי בלוך-פורטיס: אזיי הבה לא נערבב עשייה קהילתית עם עשייה אומנותית, איכותית, מקצועית, שיש לה מטלות מאד מאד ברורות, שלה אנחנו מחויבים.

נעמי בלוך-פורטיס: זה הדבר שאותי מדאיג.

נעמי בלוך-פורטיס: עוד דבר אחד שאותי מדאיג, זאת התחושה מהיום והלאה שנשבר איזה שהוא סטטוס קוו, ולכל מטרה לאומית - והיא חשובה, והרי יצוצו ביוני 2001, ביוני 2002 עוד מטרות לאומיות חשובות - תמיד יהיה אפשר באמצע השנה, למטרה לאומית חשובה, לקצץ בדבר הזה, שגם הוא מטרה לאומית חשובה.

נעמי בלוך-פורטיס: יש פה שבירה של סטטוס קוו.

אהרון מעטוק: השר.

אהרון מעטוק: אני חושב שמי שמיצה את הדיון, לטעמנו ומבחינתנו, ואמר את האמת, אבל את כל האמת, בצורה ברורה וחד משמעית והטיח בחבריו את האמת, הוא מר דן רודולף, שהוא גם תרבותניק וגם איש ישובי קו העימות.

אהרון מעטוק: מבחינתנו בעצם יצא המרצע מהשק.

אהרון מעטוק: זה מזכיר לי שכשבאים לנחם אבלים, אזיי באותו שבוע כולם מנחמים.

אהרון מעטוק: אחרי שבוע - נשכח מלב.

אהרון מעטוק: זה מה שקורה בישובי קו העימות.

אהרון מעטוק: חודש, ריבונו של עולם, מאז שיצאנו מלבנון, וכבר אנשי התרבות, שהיו צריכים לשאת את הדגל של הסיוע לישובים - אני לא שמעתי מכל מה שהם הציעו פה - שיבקרו, יבואו ויעשו פעילות, מלבד הבימה, שנתנו את ההצגות ב10- שקלים-

אהרון מעטוק: מאביבים.

אהרון מעטוק: להוציא אותו ב4- אחר הצהרים, להחזיר אותו בשעה 3 לפנות בוקר, בשביל לתת לו כאילו גמילות חסדים.

אהרון מעטוק: ריבונו של עולם.

אהרון מעטוק: באותו שבוע, כשהגיעה אלינו ההצגה "המפקח", אינני יודע איזה תאטרון זה-

אהרון מעטוק: בהצגה.

אהרון מעטוק: ראיתי את ההצגה.

אהרון מעטוק: נהדרת.

אהרון מעטוק: אבל שילמתי עליה ארבעים ומשהו אלף שקלים, שאין הכסף-

נועם סמל: הזה.

נועם סמל: המחיר של ההצגה הוא עשרים ומשהו אלף שקלים.

נועם סמל: למה הוא שילם ארבעים וכמה?

נועם סמל: מישהו שיקר לו.

נועם סמל: אם הוא אומר ארבעים וכמה - ההצגה נמכרה לאמנות לעם בעשרים.

נועם סמל: .

נועם סמל: נורא מוזר לי.

אהרון מעטוק: לתאטרון, זה הסעות - כל הדברים האלה עולים הון עתק, שאינו מצוי ברשויות המקומיות החלשות, ריבונו של עולם.

אהרון מעטוק: אנחנו רוצים תרבות.

אהרון מעטוק: אינני חושב שלתושבי זרעית או שתולה מגיע תאטרון, והצגת תרבות כזו או אחרת, או פעילות תרבותית כלשהי פחות מאשר לתושב תל אביב.

אהרון מעטוק: הגיע הזמן להפסיק את ההבחנה הזאת בין דם לדם.

אהרון מעטוק: לא יקרה שום אסון, אדוני היושב ראש, אם תל אביבי משינקין או מכל רחוב שהוא, במקום כוס קפה ב18- שקלים ישלם 5 שקלים נוספים לכרטיס לתאטרון.

אהרון מעטוק: מה יקרה?

אהרון מעטוק: מי ששוחר תאטרון ורוצה תאטרון ישלם גם 10 ו15- שקלים, אם מדברים ברצינות ובלי מירכאות.

אהרון מעטוק: אבל אם מדברים על עשרות אלפי שקלים של שכר של מנהל כזה, או אמן כזה, או מנקה כזה בתאטרון, בוודאי שלא תצליח לעשות פעילות והפקות חדשות ונורמליות, כפי שצריכה מדינת ישראל לעשות.

אהרון מעטוק: אני רוצה במרום הגליל חוגי דרמה וחוגי תאטרון.

אהרון מעטוק: אינני הולך לעשות להקת מחול שתתחרה במישהו מכם, אבל אני רוצה לתת את הסיכוי, את ה"צ'אנס" שילד יטעם מה זה תרבות, מה זה תאטרון, מה זה חבורת זמר, וזה אין לי.

אהרון מעטוק: אזיי בא שר שאזר אומץ ואמר לממשלה, רבותיי, כל המיליארד שקלים הם מתוך התקציבים של המשרדים הקיימים, וכל שר עשה קיצוץ כזה או אחר, גני ילדים - אנחנו מקבלים יום לימודים ארוך בגני ילדים - לא שמעתי שרשויות אחרות הקימו צעקה נגד שר החינוך על שלא קיבלו יום לימודים ארוך בגני ילדים.

הרצל בן אשר: איזון, על אפשרות להתבטא ולהציג את העמדות בצורה הוגנת, כי בינתיים שמענו התבטאויות בצורה מאד גורפת.

זבולון אורלב: לקצר.

זבולון אורלב: אין מחלוקת בדבר - אין שום חילוקי דעות בזה שצריך תגבור תקציבי לקו העימות.

הרצל בן אשר: מודאגים, כי כשאנחנו רואים את ההתחפרות, מבחינתנו לפחות, המאד מוזרה, לא לצורך תרבותי, אלא לצורך תקציבי, אנחנו מאד מודאגים - וצריך להגיד את האמת בלי לחשוש.

הרצל בן אשר: במשך השנים, מדינת ישראל, מן הפטמה הציבורית, נתנה זכות קיום למרכז הארץ, או לתרבות, או להוויה הישראלית, שאיננה שייכת לנו.

הרצל בן אשר: נקודה.

הרצל בן אשר: אנחנו אומרים את זה כקביעה ולא כנושא לדיון.

הרצל בן אשר: אנחנו איננו רואים את התרבות כאיזה אינפוזיה חיצונית שבאים לתת לנו.

הרצל בן אשר: אין אנו רוצים טובות - אמר את זה מר מיכאל נודלמן.

הרצל בן אשר: זה מבחינתנו קצף על פני המים.

הרצל בן אשר: ההכללה שעושים כאן בין מוסדות כמו מוזיאון ישראל, בית התפוצות, התאטראות ולהקות המחול, איננה משרתת את העניין.

הרצל בן אשר: אין אני מצפה שתגרור אלינו את בית התפוצות, או את מוזיאון ישראל.

הרצל בן אשר: ברמה האינטלקטואלית, התפתחנו לאבחנה הזו.

הרצל בן אשר: אנחנו כועסים על הגישה החוסר קולגיאלית במובן הלאומי, שאתם מנפנפים בו - ואני מזכיר לכם – מדובר, רבותיי, בכסף ציבורי שאינכם הבעלים שלו.

הרצל בן אשר: התחילו להתרגל לעובדה הזאת.

הרצל בן אשר: יש שר - הוא קובע את המדיניות, ואתם מקבלים או אינכם מקבלים.

הרצל בן אשר: אין אתם יכולים לכופף את המדיניות של השר, או של המדינה, בגלל שאין זה נוח לכם.

הרצל בן אשר: אינני מכיר אדם אחד שמנדב את כיסו כדי שייקחו ממנו כסף.

ראובן ריבלין: אני חושב שאין מגיע לקו העימות שום דבר.

ראובן ריבלין: מה תאמר?

ראובן ריבלין: אפשר לבקר אותו?

הרצל בן אשר: לומר לו.

הרצל בן אשר: אנחנו איננו כועסים בגלל שהולכים למנוע מאיתנו לקבל.

הרצל בן אשר: אנחנו כועסים על המנטליות שיש לה אחיזה ושורשים עמוקים, שכאילו יש פה איזה כוס של הבדלה, שמישהו מקבל עד שזה נשפך לו, ואחר אומר: חבר'ה, תנו לי מזלף.

הרצל בן אשר: שתיים, שלוש טיפות - שני אחוזים להזכיר לכם - וקמה צעקה, שומו שמים.

הרצל בן אשר: מה קרה?

הרצל בן אשר: מה קרה?

הרצל בן אשר: הרי אלה שהובילו את התנועות, או את התנועה של הוצאת צה"ל מלבנון, אלו היו בעיקר אנשי תרבות, אנשי בוהמה - ואין לי טענות כלפיהם, עלא כיפאק.

הרצל בן אשר: מישהו קבע את העיתוי שנצא באמצע שנה מלבנון?

הרצל בן אשר: זה קרה ברמה לאומית, בתאריך מסוים שלא הייתה שליטה עליו, ופה באה הצעה די מקבילה מבחינת ההגיון שלה, וקורה.

הרצל בן אשר: במקום לבוא ולהגיד, חבר'ה, אתם יודעים מה?

הרצל בן אשר: לא שני אחוזים, אנחנו מוכנים לתת לכם 3 אחוזים.

הרצל בן אשר: לא קומבינות, רבותיי.

הרצל בן אשר: מר נועם סמל, אל תביא לנו הצגות, אנחנו רוצים להיות נפש שלמה ובריאה, כשחלק אינטגרלי ממנה הוא התרבות, והתרבות היא תוצאה של הוויה שלנו, לא שלכם.

הרצל בן אשר: אלה דברים שאנחנו איננו קונים.

הרצל בן אשר: זה מוצר שאין קונים.

הרצל בן אשר: זה מוצר שאנחנו מייצרים.

זבולון אורלב: יקשיבו בסבלנות גם לדעות שהם מתנגדים להן.

הרצל בן אשר: מה שעשה השר מתן וילנאי כאן, הוא בסך הכל הלך על פי חוק הכלים השלובים והשתדל.

הרצל בן אשר: לטעמי, הוא היה מאד עדין, כי לו הוא היה, כמו שכאן העירו, פוליטיקאי משופשף, מה שנקרא מהזן הקודם, הוא היה אומר לכם, רבותיי, 15% והיינו גומרים על 7%.

הרצל בן אשר: אבל אדם הגון, אדם ישר, ישב ועשה את הדברים, אמר 2%, רבותיי, חצי בחצי.

הרצל בן אשר: 2% - 98% שיישאר לכם.

הרצל בן אשר: על זה קמו.

הרצל בן אשר: אני מצפה שבסוף הדיון הזה אנחנו נופתע ונקבל את ברכת הדרך למהלך הזה מצידם ומצידנו, נשתתף במאבק שלהם בגדול, להגדיל את התקציבים.

בני בן מובחר: שלא לחזור על דברי קודמיי.

בני בן מובחר: אני חשבתי לבוא ולהגיד כאן: על מה מדברים בסך הכל?

בני בן מובחר: אבל אני רואה שהחברים מדברים על מאבק, על קיצוץ שכבר נעשה להם, קיצוץ מזדחל וזוחל, וכל פעם מקצצים ומקצצים להם בתקציב.

בני בן מובחר: אני אומר שאני, כמו מר הרצל בן אשר, עשיתי הרבה הפגנות על גבול הצפון, הרבה הפגנות עם מרגליות וכפר יובל, ואני מוכן לעזור לחברים להתגייס נגד הקיצוץ.

בני בן מובחר: האמנות שאתם עושים היא דבר יפה - זה אינו קשור אלינו.

בני בן מובחר: אנחנו יושבים שם, בקו העימות - בא השר מתן וילנאי ואמר: אדוני בני בן מובחר, מה אתה צריך במרגליות ובכפר יובל בשביל לפתח?

בני בן מובחר: בכפר יובל אנשים רצו ספריה.

בני בן מובחר: חברים, על מה אתם מדברים בסך הכל - אני איתכם במאבק שלכם - אתם רוצים לרתום אותי?

בני בן מובחר: אני איש מלחמות.

בני בן מובחר: אין לי בעיה - אני אעזור לכם.

בני בן מובחר: אבל עד שהגיע השר - ומר מתן וילנאי, תסלח לי - היה לי תקציב שהמצ'ינג היה 50%-50%.

בני בן מובחר: לא כמו במשרד התחבורה, החברים של מר זבולון אורלב, 70-30.

בני בן מובחר: רק בשנה האחרונה יכולתי לקבל מהשר מתן וילנאי.

בני בן מובחר: לשאלתו, הוא אומר לי: בני, אמרתי לך, התקציב ב98- 200,000 שקלים.

בני בן מובחר: מדוע לא ניצלת?

בני בן מובחר: אמרתי: לא היה לי מאין להביא את 200,000 השקלים הנוספים, שעשו לי את זה כתנאי.

בני בן מובחר: אז הוא אומר לי: אני אעזור לך ב"קטע" הזה.

בני בן מובחר: אני רק רוצה לתת דוגמה.

בני בן מובחר: מרגליות נמצאת דייה בכותרות - כפר יובל - אנשים שקטים, קוצ'ינים, שלוש שנים אין יכולים לקדם את הנושא של כפר תיירות.

בני בן מובחר: 170 צימרים, ואתם בוודאי יודעים שמי שבא לצפון שואל מיד: יש לכם בריכת שחיה בישוב?

בני בן מובחר: הם אומרים: לא.

בני בן מובחר: אתם יודעים למה אי אפשר היה לתקן את בריכת השחיה?

בני בן מובחר: התיקון עלה בסך הכל 200,000 שקלים.

בני בן מובחר: שלוש שנים עומדת הבריכה בישוב.

בני בן מובחר: אי אפשר לתקן אותה.

בני בן מובחר: באתי לשר מתן וילנאי ואמרתי לו: יש לי 80,000 שקלים, 40 אלף שקלים מהמועצה, 40 אלף מכפר יובל עצמו - אני צריך 120,000 שקלים.

בני בן מובחר: רצתי, ועדה, הכנתי חומר ותיק, ומר איתמר לבנטין מרשות הספורט - אישורים - קיבלתי.

בני בן מובחר: השנה פתחתי את הבריכה.

בני בן מובחר: בואו תראו מה קורה בכפר יובל - הילדים, במקום להסתובב אחר הצהרים, נמצאים בבריכה עם פעילויות, וגם מבחינה כלכלית זה דחף את הישוב.

בני בן מובחר: השר מתן וילנאי דחף את הנושא של התיירות בכפר יובל.

בני בן מובחר: איזה תחום איננו סובל?

בני בן מובחר: בכל התחומים יש קיצוצים, וגם אצלנו.

בני בן מובחר: אני מקווה שנצא מהשולחן הזה בלחיצת יד עם החברים.

בני בן מובחר: הרי אנחנו לא אויבים זה לזה, ותברכו אותנו, ותברכו את השר מתן וילנאי על הקיצוץ הזה.

בני בן מובחר: זה הכל.

בני בן מובחר: תודה רבה.

2502: מברכת את השר מתן וילנאי, שהחזיר אותנו לנורמה של "אחרי", שהיא כבר איננה מוכרת במדינה הזאת - ונתן קודם כל את חלקו.

2502: מצד שני - ואני יושבת ראש בשני גופים, שהם גופים פריפריאליים, אני יושבת ראש של התזמורת הקאמרית הקיבוצית, שיש לה סדרת מנויים, למשל בנהריה ובעוד מקומות - ורק בגלל שהיא מנגנת בפריפריה, העלות של זה חצי מיליון שקלים במשך שנה; ואני יושבת ראש של מוזיאון בית לוחמי הגטאות, שהוא נמצא בפריפריה, וגם הוא סובל מעצם הימצאותו בפריפריה.

2502: אני מכירה את הישובים בקו העימות, את ישובי הגדר, הרבה מאד שנים.

2502: אני מכירה את הנחיתות הגדולה במתקני תרבות, ודווקא משום שאני חושבת שבמצב שלהם, דווקא התשתית התרבותית, שעליה אפשר יהיה לבנות אחר כך, מופעים וכן הלאה, היא דבר מאד בסיסי.

2502: אני חושבת שצריך היה להכניס את הסכום הזה בתוך הסכום שנתבע מהאוצר.

2502: לא יכול להיות שתרבות היא תקציב נפרד - קודם כל, מפני שהסכום שנמצא פה הוא סכום שאין בו די בכלל.

2502: אם רוצים באמת לעשות את התשתיות, כמו שהשר מתן וילנאי ציין במכתבו אל מנהלי הלהקות; ויחד עם זה, אני מכירה במשך שנים את כבשת הרש, את התקציב שעומד לרשות מינהל התרבות - זוהי פשוט כבשת הרש.

2502: עכשיו, אני אומרת, העיתוי הוא כזה, מפני שכרגע המצוקה הגיעה לשיאה, וכרגע נדרש הסיוע.

2502: אבל לגבי הגופים האומנותיים, שהעונה שלהם בעצם מתחילה לפי הלוח העברי ומסתיימת עכשיו, וכבר מוכנה העונה הבאה, כל נגיסה היא נגיסה קשה.

2502: אני לא אומרת שהיא מכת מוות, אבל היא נגיסה קשה.

2502: לכן אינני רוצה להאריך - כבר דיברו כאן הרבה - אני אומרת, מצד אחד מוכרחה מהחדר הזה, לדעתי, לצאת תביעה אל האוצר להכניס את הנושא התרבותי - הוא חשוב בדיוק כמו הנושאים הבטחוניים וכמו הנושאים הכלכליים וכמו שאר הנושאים, אם לא יותר, במציאות שקיימת שם - ומצד שני, מוכרחה לצאת מהמקום הזה תביעה להגדלת תקציב התרבות, מפני שאני אומרת לכם, כקליינטית של המינהל לתרבות משך הרבה שנים, אי אפשר לחיות עם זה - וזה באמת כל השנים בנגיסה.

2502: לכן, כביכול, זה קיצוץ קטן - 2%, אבל העיתוי שלו ובמציאות שבמשך שנים - כתישה שקשה לשאת אותה.

שמואל עצמון: אדוני השר, אני אולי התושב שישב בחדר הזה הכי הרבה, מאז תקופת "זווית", מאז תקופת "הבימה", ועכשיו בתקופת ה"אידיש שפיל" - ואני מוכרח לומר שעדיין לא שמעתי פה אף פעם דיון כה אוהד מצד הממסד, כפי שאני שומע היום.

שמואל עצמון: תמיד היה לנו ויכוח עם הממסד.

שמואל עצמון: אין לנו ויכוח, לא עם הממסד - כך אני חש - ואין לנו ויכוח איתכם.

שמואל עצמון: רק שאלה אחת - האם אתם חושבים ש2%- האלה יפתרו את הבעיות שאתם צופים כבר 15 שנה?

שמואל עצמון: רבותיי, זה לא יפתור, זה רק ייתן התחלה.

שמואל עצמון: אני הייתי לוקח את זה כאיש מבוגר, כבר זקן אולי, ומבקש שנתאחד סביב הנקודה הזאת, נשכח מה שהיה בעבר ונגיד כך: הייתה סיטואציה שלא רצינו אותה, בא שר והעלה משהו על השולחן, אם זה 2%, אם זה 3%.

שמואל עצמון: אם זה יהיה 2% מ"הבימה", ושום דבר מתאטרון פלוני אלמוני - זה שיקולו, והוא שמע את זה, ופה שמענו מפיו בדיחה נהדרת - ואני אוהב הומור – כי אז הרשה לי לספר אותה, לגבי מוסדות מסוימים, זה כמו שהייתה הבדיחה בצנחנים, כשצנחן צונח מ1,200- רגל, לא נפתח לו המצנח ב 800- רגל.

שמואל עצמון: הוא יורד עוד 400 רגל - לא נפתח.

שמואל עצמון: הוא מתחיל לפתוח את המצנח הרזרבי.

שמואל עצמון: הוא מגיע כבר 10 רגל לפני הקרקע, וזה איננו נפתח.

שמואל עצמון: אזיי אומרים: נו, 10 רגל בשביל צנחן, מה זה יכול להיות?

שמואל עצמון: - ככה זה גם עם המוסדות שלנו.

שמואל עצמון: אני מציע שנתייחס גם לבקשה הזאת ולגישה הזאת של מר ראובן ריבלין.

שמואל עצמון: לא לעשות, מה שנקרא, לאורך ולרוחב, אלא לבדוק פרט לפרט, ובמקום שניתן - צריך ללכת בחסד; במקום שאין ניתן - צריך ללכת בחסד כפול.

שמואל עצמון: אבל הדבר החשוב ביותר: הבה נתאחד כולנו סביב אותו דבר שאנחנו רוצים בו, ושאני מתאר לעצמי שגם השר מתן וילנאי ישמח בזה.

שמואל עצמון: כבר עכשיו, השעה עשר וחצי; אנחנו צריכים להכפיל את תקציב התרבות באופן כולל, ואז תפתחו בשטח שלכם את מה שניתן לכם לפתח, ולנו ניתן יהיה לעשות את מה שניתן לעשות.

רחל פולקן-גליק: אני גאה לגור בעיר הזאת, אבל אני חייבת לציין בפורום הזה, שהעיר שלי סובלת מחסכים תרבותיים גדולים מאד, ואלמלא אנשי אמנות לעם - וחבל שמקומם נפקד כאן - שסוגרים את החסכים האומנותיים - תרבותיים בעיר, הייתה לנו מצוקת תרבות אמיתית; ולא רק כשהתותחים רועמים בלבנון, מגיעות אלינו המוזות לצפון, אלא גם בימי רגיעה - הריחוק ממרכז העשייה התרבותית בארץ גורם לכך שקשה להתנייד.

רחל פולקן-גליק: אני רוצה להביא אילוסטרציה: התזמורת הפילהרמונית, תזמורת הנוער, יוצאת עכשיו בקונצרט נוער, עם אלי גורשטיין ועשו מין מקבץ של נגנים מתזמורות בכל הארץ, נגנים טובים.

רחל פולקן-גליק: המנצח שלנו, של תזמורת הנוער, הביא כמה נגנים לפילהרמונית, להיכל התרבות בתל אביב, והוא פשוט היה מוקסם, ניגש לממונים שם ושאל: הגידו, כזאת איכות של מוסיקה איננה יכולה להגיע לנהרייה?

רחל פולקן-גליק: אז הם ככה בהרמת גבה, הערימו את כל הקשיים האפשריים של התניידות התזמורת הפילהרמונית לנהרייה ומה שכרוך בכך.

רחל פולקן-גליק: אני חושבת שעם כל הרצון של פרנסי ערי העימות לקיים פעילות דרמטית-תאטרלית בערים שלהם - הקאמרי, הבימה וכל התאטראות - אף אחד לא יתפוס את מקומם.

רחל פולקן-גליק: זאת אומרת, שום תאטרון קהילתי לא יתפוס את מקומם - ומקומם של בת שבע והבימה והקאמרי הוא חשוב, רק אני מבקשת העדפה מתקנת לגבי צריכת תרבות.

רחל פולקן-גליק: אינני רוצה למלא אוטובוסים כשהתותחים רועמים בלבנון.

רחל פולקן-גליק: אני רוצה לאורך שנים העדפה מתקנת לצרכני התרבות.

ליביה חכמון: לפחות באווירה שלמה ומאחדת, שבאמת בגופם ובאומנותם מגיעים שנים רבות לכל נקודה במדינת ישראל, באמצעות תאטראות הילדים והנוער, באמצעות התאטראות, או בהופעות של אמנות לעם, כאשר שחקן אף פעם לא קיבל תוספת או הגדלה - ומר נועם סמל יודע - אם זאת הצגה בתל אביב, או הוא נוסע לכרמיאל, או למרגליות, או לכל מקום אחר.

ליביה חכמון: אני רק חוששת, כמי שהייתה פה בהרבה מאד דיונים, והייתה גם בנושא של מעמד האמן, אני כבר הרבה מאד שנים שומעת פה את הנושא של הגדלת התקציב, ודבר לא נעשה.

ליביה חכמון: החשש שלי הוא לא משני האחוזים בגלל היציאה מלבנון, אלא הטכניקה הזאת, שתמיד תביא מהתאטראות או מהגופים הציבוריים הלאומיים, שכל פעם תהיה נגיסה בהם, וזה כל הזמן נמצא במצב של רגרסיה.

ליביה חכמון: חשוב שתדעו: אנחנו איננו יכולים לפתור לכם את הנושא של הספריות.

ליביה חכמון: זה חשוב לנו שילדים יקראו ספרים, אבל אין זה יכול להיות שזה ייעשה היום על ידי הגופים הגדולים.

אלה אושניאנסקי: העימות ובשם יושב ראש קו העימות, שפשוט לא יכול היה להגיע, להודות לשר ולחזק את ידיו.

אלה אושניאנסקי: אני רוצה רק להוסיף עוד דבר אחד, שאנחנו גם מודים לכל האומנים ומעריכים אתכם מאד, ואנחנו רוצים גם ליהנות מכם.

אלה אושניאנסקי: אנחנו חושבים שהילדים שלנו - מגיעה להם אותה תרבות שמקבלים גם ילדי צפון תל אביב, ובשל כך אנחנו מודים לשר.

מנחם עיני: במספר משפטים, אבל אני מאד מאד שמח.

מנחם עיני: אני אמן יוצר, שחקן, שבעצם בא מזה ועבר לקריית שמונה - לא אפרט את הסיבות למה עזבתי ועברתי, אבל אני חושב שברגע שאני עברתי לשם, לכל אזור אצבע הגליל, גיליתי פוטנציאל פשוט עצום ליכולת יצירה ברמה ארצית.

מנחם עיני: אינני מדבר על תאטרון קהילתי.

מנחם עיני: אני רוצה משפט אחד, באמת כדי לקצר.

מנחם עיני: העניין הזה של המצב החדש שאנחנו נמצאים בו, שיצר פתאום מצב חירום, הוא אותה שגרה מיוחדת שעכשיו קורה.

מנחם עיני: זאת מין שגרה שהיינו רגילים לה כל הזמן, של מתח וכוליה - פתאום יש שקט.

מנחם עיני: פתאום השגרה הזאת חייבת להתמלא מיד בתכנים.

מנחם עיני: זו שגרה שמבלבלת אנשים.

מנחם עיני: יש שם אנשים מוכשרים בצורה יוצאת מן הכלל, שמסוגלים להקים שם דברים – אין הם רוצים לעשות תחרות בכלום; אין הם רוצים להתחרות באף אחד.

מנחם עיני: אנחנו פשוט רוצים לעשות ולא להיות קהל "שפוט".

מנחם עיני: זאת אומרת, שאנחנו נשב ונחכה שישפרו לנו את השירות.

מנחם עיני: אנחנו רוצים לייצר, ואנחנו מסוגלים לייצר, ואנחנו רוצים לקבל את התשתית לייצר - וזה זמן קריטי, דווקא בשגרה, שפעם ראשונה אחרי 35 שנה יש כזאת שגרה בקרית שמונה, של שקט.

מוחמד כנעאן: וילנאי, אך אני, עם כל הכבוד, אני מכיר ומוקיר את העבודה ואת המאמץ שהוא משקיע; אבל לצערי הרב, אני יכול להגיד בוודאות, הכנות שלו והרצון שלו עדיין אינם מורגשים בשטח, ואני רוצה לפנות לכבוד השר.

מוחמד כנעאן: אני מדבר בשני מישורים: בנושא התרבות והספורט - את המדע בכלל אנחנו שמנו בצד, כי לצערי אין מדע - אבל לפחות מה שיש, נדבר עליו.

מוחמד כנעאן: ישנה תרבות, וישנו ספורט - יחסית.

מוחמד כנעאן: אני מקווה שתהיה חלוקה פרופורציונית נכונה במחלקה שיש לכם במגזר הערבי, וזה לא הזמן לפרט.

מוחמד כנעאן: אין חלוקת כספים נכונה, צודקת, הוגנת - להפך.

מוחמד כנעאן: וגם אפילו עובדי המשרד - אין פרופורציה.

מוחמד כנעאן: אני כרגע איני רוצה לפרט, אבל אני ממורמר מאד, עד אין סוף.

מוחמד כנעאן: מי שנכנס לשם פשוט מרגיש את זה.

מוחמד כנעאן: מי שנכנס למשרד, מרגיש שאין שום פרופורציה, לא בעובדים וגם לא במחלקת הכספים.

זבולון אורלב: חבר כנסת, הוא רשאי לומר.

זבולון אורלב: אבל אתה - זו סוגיה בפני עצמה.

מוחמד כנעאן: לפרט ולהגיד לך על מה.

מתן וילנאי: דיון שצריך להיעשות ונעשה כל הזמן.

מתן וילנאי: הוא דורש מציאת איזונים, ואנחנו נמצא אותם.

מתן וילנאי: זה עלה בצורה חריפה, כי בקו העימות נוצרה בעיה נכון לרגע מסוים שדרשה טיפול מיידי, ואין שום שיטה אחרת מאשר להסיט תקציבים בשיטה שעשינו.

מתן וילנאי: מי שמתמוטט מקיצוץ של 2% - אינני מאמין שיש דבר כזה.

מתן וילנאי: גברת נעמי אמרה את זה; אחרים אמרו את זה – אין זה אמיתי.

מתן וילנאי: זה מציג משהו הרבה יותר עמוק.

מתן וילנאי: לכן, הדרישה שצריכה לצאת מכאן, חד משמעית, זה הכפלת תקציב התרבות, והוועדה הזאת – שתתגייס, כל חברי הכנסת שכאן.

מתן וילנאי: ישבנו לפני מספר שבועות פה על חוק הקולנוע.

מתן וילנאי: הרשימה של 62 חברים שהבטיחו להצביע נמצאת אצלי, ואנחנו נבדוק אותם אחד אחד.

מתן וילנאי: זה צריך לצאת מכאן, ואז 2% ייראו אחרת לחלוטין.

זבולון אורלב: שתוך כדי הדיון אנחנו גיבשנו, בהתייעצות מאד רחבה, גם של חברי הכנסת, גם של השר מתן וילנאי והמשרד, גם של אנשי התרבות וגם של אנשי קו העימות, הצעת החלטה, שאני רוצה לקרוא אותה כהחלטה של הוועדה: ועדת החינוך והתרבות תומכת בהחלטת משרד המדע, התרבות והספורט לעודד ולהגדיל את תקציב התמיכה לתקציבי התרבות בקו העימות ומברכת על כך.

זבולון אורלב: הוועדה תובעת כי יוקצה למפעלי תרבות בצפון תקציב גם מתקציב הממשלה המיוחד שהוקצב לקו העימות.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת ממשרד המדע, התרבות והספורט להתייעץ ולשתף פעולה עם מוסדות התרבות, כדי לגבש את ההסדר לשינוי סדרי עדיפויות בתקציב, לתגבור התרבות בקו העימות.

זבולון אורלב: הוועדה חוזרת על דאגתה משחיקת תקציבי התרבות וקוראת לממשלה לתגבר באופן הולם את תקציבי התרבות, בשנת התקציב 2001.

זבולון אורלב: תודה רבה, הישיבה נעולה.