ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 121, 2000-06-27 09:30

זבולון אורלב: במקום מילות פתיחה, נבקש מאפי נצר מיודענו לפתוח בכמה שירים טובים של הזמר העברי ולאחר מכן נמשיך בדיון.

זבולון אורלב: תודה רבה לאפי נצר.

זבולון אורלב: אני רוצה לחזור למלל הרגיל.

זבולון אורלב: התכנסנו כאן באמת התכנסות חגיגית לציין את יום הזמר העברי בכנסת במסגרת שבוע הזמר העברי, כדי לקיים דיון רציני באשר למעמדו ולעידודו של הזמר העברי.

זבולון אורלב: אני חושב שיש הסכמה רחבה שהזמר העברי הוא תחום אומנות ויצירה שהוא ראוי מאוד לעידוד ממלכתי וצריכים לדון כיצד מגבירים את המודעות שלו גם במערכת התרבות, גם במערכת החינוך, גם במערכת התקשורת, לדבר על עידוד היצירה, עידוד היוצרים, הכותבים, המלחינים, המעבדים, המבצעים וכל יתר היוצרים שתורמים לנושא הזה.

זבולון אורלב: אני חושב שדווקא בתקופה שכל העולם הוא כפר גלובלי אחד ותרבות אוניברסלית חודרת אלינו מבעד לכל מסך ורמקול, חשוב מאוד לראות בזמר העברי כאחד מסימני תעודת הזהות שלנו שיכול לעזור לנו בכיבוד תעודת הזהות התרבותית שלנו.

זבולון אורלב: אנחנו כמובן גם רואים בזמר העברי כגורם מלכד, גורם מאחד, ומרכיב חשוב בתרבות העברית.

זבולון אורלב: כפי שאמרתי, אנחנו נאפשר לחברים רבים ככל האפשר לדבר ונשלב כמובן גם את חברי הכנסת.

זבולון אורלב: נרצה להגיע לסיכומים ונרצה גם להגיע להחלטות ולנסות לקבל סיכומים והחלטות כדי שנוכל לראות איך הכנסת בכלל וועדת החינוך בפרט יכולה לתרום את תרומתה לתחום שהיא חושבת שהוא חשוב ביותר במערכת התרבות שלנו.

זבולון אורלב: כמובן לא נדבר רק על הנשמה וההשראה אלא גם נדבר על הקמח, כי אם אין קמח אין תורה.

זבולון אורלב: נדבר גם על תקציבים, נדבר גם על חקיקה והשולחן שלנו פתוח לדיון בכל נושא שהוא.

זבולון אורלב: רבי פנחס מקוריץ אמר פעם שאדם מזמר ואינו יכול להרים את קולו ובא אחר לזמר אתו ומרים את קולו, יכול גם הוא להרים את קולו.

זבולון אורלב: זה סוד הדבקות של רוח ברוח.

זבולון אורלב: כלומר, כוח הזמר יש לו באמת כוח רב מאוד וידועים גם דברי הגאון מוילנה שאמר שאילו לא הייתה תורה, הדבר הבא שהוא היה עושה, היה עוסק בזמר ועוסק בשירה ותרבות ישראל כולה רוויה בשירה, משירת הים דרך שירת דבורה, שירת הלוויים עד משורר תהילים.

זבולון אורלב: אני מציע שנפתח ונבקש מאיתן גפני שהוא יושב-ראש העמותה של שבוע הזמר העברי לפתוח ולאחר מכן נאפשר לחברים להתבטא.

איתן גפני: בזמר העברי יש יוצרים, מפיקים, מבצעים, מוזיקאים וזמרים, ויש בו עוד מקצועות ועוד אנשים שמתפרנסים ממנו, יוצרים אותו ותומכים בו וכולם צריכים לבוא לידי ביטוי היום כדי להראות את המגוון של האנשים שתורמים לנושא הזה.

איתן גפני: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה ולחברי הוועדה, חברי הכנסת שמכבדים אותנו בנוכחותם.

איתן גפני: אני חושב שזה חשוב שחברי ועדת החינוך ישמעו אותנו כי זאת הוועדה שאמורה במשך השנה ליזום ולתמוך בחוקים שאמורים לקדם את המטרות שאנחנו מבקשים מהכנסת לקדם אותם.

איתן גפני: הכנסת שעברה חקקה חוק אחד שנקרא חוק הזמר העברי שהתייחס לנושא של שידורים ברדיו בלבד ואפילו החוק הזה, שהמשמעות שלו הייתה בעיקר הצהרתית ולא חוק עם שיניים, באיזשהו מקום החוק הזה אמר את האמירה של הכנסת.

איתן גפני: הכנסת החליטה שהזמר העברי הוא חשוב ולכן חוקקו את חוק הזמר העברי.

איתן גפני: יונה יהב יזם את החוק הזה ואתמול שוחחתי אתו הוא הציע שנבקש מחברי הכנסת שלחוק הזה יוסיפו עוד תקנות ועוד חוקים כדי שיעבו אותו, ירחיבו אותו ויגרמו לכך שחוק הזמר העברי יקיף את תחומי העשייה של הזמר העברי.

איתן גפני: אני מודה לחבריי מהעמותה שהגיעו וידברו ותודה לכל הארגונים האחרים שחברו אלינו כדי לקדם את שבוע הזמר העברי.

איתן גפני: משתמשים בנושא של זמר עברי, שיר ישראלי, מוסיקה ישראלית ולגבי זמר עברי זה אומר מלים ומנגינה שנכתבו בארץ.

איתן גפני: השיר הישראלי כולל גם הרבה מאוד סגנונות נוספים, קוראים להם ים תיכוני ואחרים, שאולי נכתבו במקומות אחרים אבל מושרים בעברית.

איתן גפני: המוסיקה הישראלית כוללת מן הסתם גם מוסיקה כמו מוזיקת ג'ז שנוצרת בארץ אלא שהיא ללא מלים אבל הכל מדבר על אותו הדבר – זמר עברי, שיר ישראלי, מוסיקה ישראלית.

איתן גפני: העמותה ושבוע הזמר הישראלי מתכוון לכל המוסיקה הישראלית, לכל מה שנוצר בארץ, ללא הבדל של סגנון, של גיל ושל קצב.

איתן גפני: כולנו ביחד, המטרה המשותפת לכולנו היא לשיר בעברית.

איתן גפני: לכן אנחנו רואים את עצמנו בפורום הזה ובכלל כמייצגים את המאחד שבמוסיקה הישראלית.

איתן גפני: אני רוצה לומר משהו בקשר לתפקיד הזמר הישראלי כפי שאני רואה אותו, לגבי הקשר שלנו לעם היהודי בכלל.

איתן גפני: כולנו יודעים – אבל חשוב להדגיש זאת – שהשירים העבריים הם אולי הגשר המיידי והחשוב בינינו לבין היהודים בתפוצות.

איתן גפני: אני חושב שחשוב להדגיש שהתפקיד של השירים העבריים – מעבר לכך שאנחנו נהנים מהם, שמחים אתם ועצובים אתם – יש להם גם תפקיד תרבותי של יצירת האתוס הלאומי שלנו, של יצירת המכנה המשותף לכולנו ועם זה קל להגיע ליהודים בתפוצות ולקשור אותם לתרבות הישראלית שהם מאוד רוצים להיות שותפים לה.

איתן גפני: זו הדרך הנכונה לעשות זאת ואני חושב שאנחנו צריכים להתייחס במסגרת המאמצים שלנו לתמוך בזמר העברי, גם לשווק את המוסיקה הישראלית ליהודים בחו"ל ועל-ידי כך ניצור את הגשר אליהם.

יעקב מנדל: כמו שאמר היושב-ראש, מותר לדבר על הקמח וזאת אני עושה.

יעקב מנדל: הזמר העברי צריך מיליון וחצי שקלים על-מנת ששבוע הזמר העברי יתקיים ואני מבקש שתעזור לנו בזה.

יעקב מנדל: תודה רבה.

אלעזר שטורם: תפקיד ההתרחשות הזו כאן נועד לשים בתוך הפוקוס הישראלי את המצוקה של היצירה, של היוצרים ופה אני רוצה במילה קצרה להתייחס לתפקיד שנוטלת על עצמה אומנות לעם שיש לומר שעברה מהפכה בשנה האחרונה.

אלעזר שטורם: התפקיד הוא לעודד גם את היוצרים, גם את הצרכנים, את הקליינטורה, ובמידה מרובה להיות גם גורם מתווך ביניהם אבל גם גורם מדרבן.

אלעזר שטורם: בשיתוף פעולה עמוק ורציני שאנחנו עושים עם אלברט מרציאנו, אני חש במתח בין שני המשרדים – משרד התרבות ומשרד החינוך - שנפגשים בזירה הזו.

אלעזר שטורם: אני רוצה לשים פוקוס על העשייה ומודל העשייה ולומר שחקיקה שתבוא מצדכם בשיתוף פעולה עם כל מי שיושב כאן בחדר אמורה לממן את זה ועוד דברים רבים אחרים.

אלעזר שטורם: כבר הקמנו עד כה – ובדעתנו להקים עוד כחמישים - 12 מועדוני זמר עבריים ובדעתנו לפרוס מועדונים כאלו בכל הארץ.

אלעזר שטורם: אני חושב שמועדוני זמר עברי זו אבן התשתית שם מתרחשת פעילות גם של שימור העבר, אבל לא פחות מזה – יצירת העתיד.

אלעזר שטורם: אני יודע שכשאנחנו אומרים זמר עברי אפשר להתחמק מהגדרה של מה שאנחנו מדברים עליו וכולם אמרו לי לא להעלות את הנושא ושלא אכנס להגדרות, ולכן אני באמת מודיע אני לא נכנס להגדרות, אבל בסופו של דבר אני רוצה להציב כאן זה מול זה, אני רוצה לקחת את הזמר הישראלי-עברי מצד אחד ולשים מולו את הזמר המזרחי ולומר שמה שנעשה בזמר המזרחי, כפי שהוא הגדיר את עצמו וידע לקדם את עצמו בעבודה יסודית שהתחילה כאן בבניין הזה לפני 10, 12 ו15- שנים, ויש פה כמה חברים שיושבים כאן שהיו שותפים ועבדו בעניין הזה, אני חושב שהיום כולנו צריכים לדאוג לעניין של הזמר העברי הכולל.

אלעזר שטורם: בתוך כל זה ייווצר מתח של איך אתה מגדיר ומה הגבולות.

אלעזר שטורם: את הגבולות גם אני אינני יודע, אבל אני יודע שהוויכוח הזה יתרחש ותפקידנו לקחת את הזמר העברי ולתרום לו ככל יכולתנו.

קולט אביטל: לכן במלים מאוד קצרות אני רוצה לומר שלמרות שאני חדשה בכנסת, אני רוצה לדחוף עד כמה שניתן את הלובי התרבותי כאן, לנסות לראות מה ניתן לתרום כמחוקקים לפחות בשני תחומים כאשר התחום האחד הוא בעידוד יצירת דעת קהל והתחום השני הוא בחקיקה, בהפעלת לחץ על המוסדות הממלכתיים כדי שהם יגבירו את התמיכה.

קולט אביטל: אני חושבת שהבוקר בוודאי נתייחס לצורות שונות בהן ניתן לקדם את הזמר ודווקא גם באמצעי התקשורת ובעיקר בטלוויזיה.

קולט אביטל: בנוסף לברכות רציתי להוסיף את מחויבותי לעודד ולעזור ולעבור לתהליך משלים של חקיקה לגבי כל אותם התחומים שעדיין זקוקים לחקיקה.

אילי גורליצקי: במדינת ישראל אין כל פעולה תרבותית ענפה שתכליתה לעודד את הזמר העברי מתוך הכרה שהוא נכס תרבותי שצריך לטפח אותו.

אילי גורליצקי: אם כבר ישנם גופים כמו הגופים שלנו שתורמים לא רק בזמן אלא גם בכסף, אני חושב שמי שמופקד על המשאבים צריך לתרום לנו תרומה מבלי שנהיה צריכים לרוץ אחרי העבודה החשובה הזו.

אילי גורליצקי: אני רוצה לדבר על כמה נקודות מהזווית שלנו ולומר מהי העבודה של הזמר והזמרת הישראלים.

אילי גורליצקי: בישראל זמרים לא מתפרנסים ממכירת תקליטים כמו שביתר ארצות העולם וזה מסיבות ברורות.

אילי גורליצקי: לכל היותר התקליטים מקדמים את ההופעות שלהם, אבל מכיוון שבכל העולם יש תהליך של גסיסה או של ירידה בהופעות החיות, וזה בגלל התעשייה המאוד משוכללת של העתקות, שכפולים ושעתוקים כאשר האדם הפרטי יכול לראות בווידאו את הזמר ואת הזמרת.

אילי גורליצקי: לכן בארץ מה שקורה הוא שלזמר או לזמרת אין תקליטים ואין הופעות והמצב לא טוב.

אילי גורליצקי: מרגע שקולו של הזמר מוקלט, הוא חשוף לגזל זכויותיו.

אילי גורליצקי: קודם כל, הפירטיות שאנחנו יודעים שהיא מכלה את האפשרויות המועטות לקבל איזשהו פיצוי כספי על מכירת תקליטים, אבל יותר מזה, גם הגופים שאתם הזמר או הזמרת מתמודדים בדרך כלל לוחצים עליו להעביר אליהם את זכויותיו וכך הוא נשאר ערירי עם הזכויות האישיות שלהן הוא זכאי מתוקף החוק.

אילי גורליצקי: הדבר השלישי הוא שגם גודל התשלומים שמקבלים האומנים המבצעים במדינת ישראל הוא לא פרופורציוני לתשלומים האחרים וזאת מן הסיבה שעדיין לא הפנמנו את הדבר החשוב – שאומן מבצע במציאות שלנו, חלקו שווה לחלק של היוצר בקניין הרוחני.

אילי גורליצקי: להפך, האומן המבצע, הזמר המבצע, הזמרת המבצעת, הם אלה היו שנתנו את הדחיפה לכל התעשייה הזאת קדימה כי כל התעשייה הזו שמשכפלת ומשדרת היא בסך הכל בגלל המבצע וזאת מבלי לפגוע בערכו הרב והראשוני של היוצר, אבל הקהל אחרי הכל רוצה לראות את המבצע.

אילי גורליצקי: החוק שלנו, חוק זכויות מבצעים שמגן על הזמר והזמרת הוא חוק שביר, חוק מפורר, חוק לא חוק והוא לא סימטרי לחוק זכויות יוצרים.

אילי גורליצקי: ההצעה לתיקון החוק קיימת והיא הייתה קיימת עוד בכנסת הקודמת.

אילי גורליצקי: אנחנו מבקשים היום שניקח את העניין ברצינות.

אילי גורליצקי: בשנת 1961 התקבלה אמנת רומא שבאה להגן על הזמר והזמרת.

אילי גורליצקי: מדינת ישראל עד עצם היום הזה לא אישררה את החוק הזה.

אילי גורליצקי: זאת בושה וחרפה.

אילי גורליצקי: היום עושים התאמה של הקניין הרוחני לאמנת טריפס בעוד שהיא לוקחת בחשבון שאמנת רומא היא בכיס הקטן.

אילי גורליצקי: מדינת ישראל לא מאשררת את אמנת רומא.

אילי גורליצקי: בגלל זה לא מאשררים את אמנת רומא – ואני לא אכנס לפרטים – קשה לנו גם לאכוף את החוק על מקומות פומביים למשל.

אילי גורליצקי: במקומות פומביים משמיעים זמרים וזמרות בכיכרות, בבתי שמחה, בבתי מלון וכולי, קולו של הזמר והזמרת נשמע ברמה, אבל איש לא משלם, מה שלא כך לגבי המפיקים והיוצרים כי החוק שלהם הרבה יותר חזק.

אילי גורליצקי: הרדיו האזורי למשל חייב לשלם על-פי חוק, ושוב, יש כל מיני יוצאים מן הכלל עד עצם היום הזה.

אילי גורליצקי: באמצעות משפטים הם ישלמו, אבל למה לעשות את החיים כל כך קשים?

אילי גורליצקי: חוק הקלטות הריקות צריך להעניק לזמרים, לזמרות, לאומנים אחוז מסוים מהקלטת הריקה, ליוצרים ולמבצעים, על-חשבון הקלטות פוטנציאליות – שזה גזל זכויותיהן – דבר שקיים בכל העולם כאשר בצרפת זה קיים כבר משנת 1986 ושם, עד עצם היום הזה, 85 אחוז מההכנסות של הזמרים והזמרות הן מחוק הקלטות הריקות.

אילי גורליצקי: בישראל כל ההכנסות שלנו היום – של המפיקים ושל היוצרים, של כולנו – הן רק מהכספים הרגילים שבאים ממקומות שמשדרים.

אילי גורליצקי: הבעיות של הזמר והזמרת בישראל קשורות עם בעיות שמחוברות אל ההחלטות של אונסקו בשנת 1980.

אילי גורליצקי: בשנת 1980 התקבלו החלטות באונסקו שתכליתן היה ליישם את מעמד האומן.

אילי גורליצקי: עד היום הזה אני חושב שהנושא הזה הוזכר פעם אחת בוועדת החינוך.

אילי גורליצקי: אני מדבר על כך שאם היו הולכים ומיישמים ארבעה-חמישה דברים מן הדבר שמיושם בכל ארצות העולם, ואני מדבר על מסמך מעמד האמן.

אילי גורליצקי: עיקרו של המסמך הוא כזה שמתוך ההכרה בזה שהאומן תורם את תרומתו האמיתית לקהילה והוא נחוץ מאוד, הקהילה מכירה בו בהרבה מובנים ובעיקר במובן הכלכלי.

אילי גורליצקי: היא עוזרת לו להגן על עצמו מבחינה כלכלית.

אילי גורליצקי: אני שואל לכמה אנשים בחדר הזה, שאינם זמרים וזמרות אלא חברי כנסת, עיתונאים, אין להם קרן פנסיה.

אילי גורליצקי: לזמר או זמרת אין קרן פנסיה כי החיים שלהם הם חיים צועניים.

אילי גורליצקי: הם עובדים היום, בטלים מחר.

אילי גורליצקי: שאלת ההכנסות שלהם לצורך מס היא נושא שמדברים עליו כמו שמדברים על מזג האוויר, מדברים עליו אבל לא עושים שום דבר למענו.

אילי גורליצקי: זמר או זמרת לפעמים עובדים שנה על תקליט, לא מקבלים כסף ולהפך, עוד משקיעים כסף, וכשהם יוצאים יש להם שנה טובה, הם משלמים מס הכנסה אבל אחר-כך יש להם שלוש שנים של בצורת.

אילי גורליצקי: אנחנו עומדים בפני דבר שאנחנו לא יודעים היכן להתחיל כנקודה ראשונה כשאנחנו יודעים שבפנינו עומד עידן שהקניין הרוחני יטוס ואנחנו צריכים אתמול לשבת כולנו ולעשות חושבים ולראות איך מגינים על הקניין הרוחני של כולנו וגם של מדינת ישראל בעידן כזה שיכול לפורר את הכל.

אילי גורליצקי: כל מה שדיברתי כבר קצת עבר.

אילי גורליצקי: אנחנו בפני עתיד שהוא מאוד לא ברור.

אילי גורליצקי: לכן בואו נתעשת ונתחיל לעשות עבודה אתמול.

זבולון אורלב: אני זוכר שכשאנחנו היינו תלמידים בבית-הספר, במסגרת תוכנית הלימודים היה שיעור זמרה וכך למדנו לשיר, ולאחר מכן בתנועות הנוער ובעוד הזדמנויות אחרות.

זבולון אורלב: אני רוצה לשמוע מה קרה לזמר העברי במערכת החינוך, הוא הלך לאיבוד?

זבולון אורלב: מה קרה למקהלה?

זבולון אורלב: לא רק זה, אמרו לי גם שבסל תרבות של מוסדות החינוך לא נכלל הזמר העברי.

זבולון אורלב: יש הצגה, שזה חשוב מאוד, יש תיאטרון, יש מוזיאון, ואני שואל מה עם הזמר העברי.

עופר טוריאל: יש לנו בעיה עם הזמר העברי היום בבתי-הספר וזאת מכמה סיבות.

עופר טוריאל: ראשית, החינוך המוסיקלי איננו נחשב כמקצוע חובה מאז קום המדינה אלא הוא נחשב להעשרה בלבד.

עופר טוריאל: אני טוען – אבל לא ניכנס לזה, בגלל קוצר הזמן – שחינוך לאומנויות הוא לא העשרה אלא הוא יסוד, ומקצועות אחרים שנחשבים ליסוד, הם אמיתיים העשרה כי לא עוסקים בזה אחרי כן בחיים, ואילו באומנויות למיניהן כן עוסקים.

עופר טוריאל: הבעיה היא שכל קיצוץ שחל בחינוך פוגע בראש וראשונה באומנויות והמוסיקה בתוכן.

עופר טוריאל: יוצא מכך שהיום בהרבה מאוד בתי ספר אין בכלל חינוך מוסיקלי, או אם יש חינוך מוסיקלי בבית ספר מסוים, לא כל הכיתות זוכות לשיעור אחד שבועי בנושא הזה.

עופר טוריאל: את זה צריך לדעת.

עופר טוריאל: זה המצב כרגע.

עופר טוריאל: אנחנו עובדים על כך ומנסים להכניס את האומנויות ללימודי חובה עם מינימום מסוים שיבטיח את קיומם של המקצועות האלה.

עופר טוריאל: יש לנו בעיה נוספת שבגלל חוסר תקציבים לא הצלחנו עדיין להתגבר עליה, אבל אנחנו עובדים על זה.

עופר טוריאל: שאלתם לאן נעלם הזמר העברי.

עופר טוריאל: קלטו קרוב לאלף מורים עולים שאין להם כל זיקה או לא גדלו על הזמר העברי והם לא מכירים אותו.

עופר טוריאל: לא הצלחתי ללחוץ - בגלל האוטונומיה - על המכללות להכשרת מורים שיחייבו את המורים הללו, שהם כבר היו מורים ותיקים בחו"ל אבל חדשים בארץ, שלפחות יקבלו במהלך ההכשרה או ההסבה, איך שנקרא לזה, שלוש-ארבע-חמש, כמה שעות שבועיות שצריך בתחום של הזמר העברי.

עופר טוריאל: חלה ירידה תהומית בנושא הזה ולמרות שאנחנו מנסים לתת השתלמויות שונות והעשרות שונות, אבל זה לא עובד.

זבולון אורלב: יושב כאן אדם שאני אישית מעריך אותו מאוד והוא בעצם אומר שבספינה הזאת שכל פעם מקצצים, קודם כל זורקים את הזמר העברי ואומרים שזה פחות חשוב ונוכל להסתדר גם אם זה לא יהיה.

זבולון אורלב: זה מעלה מחשבות אולי בכל זאת המחוקק צריך לומר את שלו באשר לחובת מקצועות או סל מקצועות בסיסיים שחובת המערכת להתייחס אליה.

זבולון אורלב: למעשה אתה מצייר כאן תמונה שאין זמר עברי במערכת החינוך.

עופר טוריאל: קודם כל, הוקם מרכז למקהלות וחבורות זמר שחברים בו הרבה מאוד מקהלות וחבורות זמר.

עופר טוריאל: היום יש בארץ קרוב ל700- חבורות זמר שמופיעות בארץ ומתקיימות הרבה מאוד פעילויות בתחום הזה.

עופר טוריאל: אני הייתי מאוד שמח אם היינו מוצאים תקציבים לשירה משותפת בבתי-ספר לפי שכבות, אבל עם אנשים מקצועיים שזה התחום שלהם, שיעברו מבית-ספר לבית-ספר ויכניסו את הזמר העברי.

עופר טוריאל: זאת לא בעיה כספית כל כך מסובכת ויקרה, אבל זה תחום שכן אפשר היה לבצע אותו אם יינתנו תקציבים לנושא הזה.

דודו דותן: לפני כמה שבועות באחד הבקרים ישבתי במשרד באמ"י, כשבעצם רוב זמננו מוקדש שם לדאוג לאנשים שלנו, שחלקם הגיע אפילו לחרפת רעב.

דודו דותן: ישבה מולי זמרת מוכרת ואהובה שהשנים האחרונות לא היטיבו עם הקריירה שלה ולכן היא נקלעה למצוקה מאוד גדולה והיא סיפרה לי שהבנק הפסיק לה את האשראי ולא מוכן לתת לה אפילו 3,000 שקלים.

דודו דותן: אני לא האמנתי והחלטתי להרים טלפון.

דודו דותן: טלפנתי למנהל הבנק והגעתי אליו במהירות מאוד גדולה כשאמרתי מי אני, והוא מאוד שמח לשמוע אותי כי הוא היה בטוח שהוא משתתף באיזה משדר רדיו וטלוויזיה.

דודו דותן: שאלתי אותו אם זה נכון שכך הוא ענה לאותה גברת.

דודו דותן: הוא אמר לי כן.

דודו דותן: כששאלתי אותו למה, אמר לי: היא זמרת.

דודו דותן: ההתנסחות הזו והנימה שהדברים נאמרו מעידים את הכל, מעידים שיש המון סימפתיה אל האומנים ואל היוצרים, הם מעוררים סקרנות, פיקנטריה, רכילות שנלווית לפעילות שלהם, אבל יש גם הרבה מאוד זלזול ואין כבוד.

דודו דותן: אני חושב שאם נקודת המוצא לעיסוק הזה הייתה של כבוד, לא הייתה פירטיות כי היו מבינים שזו פרנסה והתקליטים הם סחורה גנובה בעצם, אז היו מיישמים את כל החוקים ובעיקר האנשים שלנו לא היו מגיעים לחרפת רעב.

דודו דותן: כשאנשים מתייצבים בכנסת מול שולחן המכובדים, חברי הכנסת באים לתבוע כסף ותוספות ותקציבים, אבל אנחנו לא מבקשים כסף למילה או ללחן.

דודו דותן: מי כמונו יודע שמיטב השירים נכתבו בשעות של דחק ושל מצוקה ושל רעב.

דודו דותן: אנחנו מבקשים יחס כבוד לעוסק, ליוצר.

דודו דותן: אולי בגלל שאנחנו קבוצה קטנה, גם אם נצרף את כולם, את המאוגדים את הלא מאוגדים, אנחנו אולי 3,000 אנשים אבל אלה בדיוק האנשים שהופכים את המדינה הזאת לשפויה, אלה שמביאים שיר, מביאים חיוך ולחן, ובשירים שלהם מסתתר נוף ילדותם והאהבות שלהם והכאב על חברים שהלכו.

דודו דותן: יש איזו נימה של זלזול בהם.

דודו דותן: בשנה וחצי התייצבתי כמה פעמים בכנסת, כמה פעמים ראיתי את חברי הכנסת מסתכלים בי בעיניים מבינות, כואבות ומתחשבות, אבל כמעט כלום לא קרה.

דודו דותן: הבוקר באתי, התלבטתי אם כדאי לבוא או לא, אבל בסוף החלטתי שכדאי לבוא משום שהיום הזה הוא מעין מחווה לאומן, ליוצר, לכבד אותו וכאן הדברים מתחילים.

דודו דותן: אני חושב שאם נקודת המוצא תהיה של כבוד, לא יקרה מה שקרה בשנים האחרונות.

דודו דותן: לפני שנה ראשי המחלקות של התרבות בשלטון המקומי החרימו את אומני ישראל ביום העצמאות ואיש מן הבית הזה לא השמיע קול זעקה, לא אמר לאט לכם, אלה אנשי תרבות, אלה לא סוחרי סמים, אלה לא סוחרי נשק.

דודו דותן: אנחנו אנשי הוועד המנהל של אמ"י התרוצצנו ממיקרופון למיקרופון להגן על כבודנו.

דודו דותן: אתם יודעים שמחר בבוקר בשעה 8:30 כאן בבניין הזה מתכנסת ועדת התרבות לדון לא בתוספת אלא בהורדה וקיצוץ תקציב התרבות בשני אחוזים?

דודו דותן: זה כל כך לעג לרש, יש בזה כל כך הרבה ציניות, אבל בעיקר יש בזה חוסר כבוד לעיסוק.

דודו דותן: חברה שלא מכבדת את האומנים שלה ואת היוצרים שלה תהפוך לחברה וולגרית.

דודו דותן: אולי היא תנפנף במספרים של היי-טק ובהישגים, אבל זו תהיה חברה שאף אחד לא ירצה לחיות בה.

דודו דותן: כשאני הופעתי לפני חודש בכנסת היה כאן אירוע של אנשים שהם מומחי היי-טק שעלו לארץ.

דודו דותן: הם לא חזרו בגלל סיר הבשר אלא הם חזרו בגלל השיר העברי, בגלל המילה, בגלל השפה, בגלל הנופים.

דודו דותן: לכן, כשנתפזר אחרי היום החגיגי הזה וכשאתם תשבו בין הישיבות שלכם – ואני יודע שאתם דנים כאן בדברים מאוד קשים – אתם חייבים להבין שהתרבות היא נשמת אפנו והיוצרים שלה הם אנשים שראויים לכבוד.

דודו דותן: חרפת רעב של אומנים היא חרפה של החברה שהם חיים בה.

רוני בראון: אני חושב שאנחנו מהווים את קצה הפירמידה של תעשייה.

רוני בראון: דודו דיבר על 3,000 אומנים.

רוני בראון: גם אם נאסוף את כולנו יחד, את היוצרים, את אנשי אולפני ההקלטות, אנשי הסאונד, התאורה, אנחנו לא רבים, אבל אנחנו גם לא מעטים.

רוני בראון: נדמה לי שאנחנו כארבעים אלף.

רוני בראון: אותם ארבעים אלף או חלקם לפחות מתבקשים פעמים לא מועטות בשנה לבוא ולהתנדב כדי לגייס כספים עבור מטרות חשובות ומשמעותיות.

רוני בראון: ניסינו לעשות את החשבון והגענו למספרים שהם מפחידים בגודלם.

רוני בראון: כשאמן – לא משנה אם זה דודו, ריטה או שלמה ארצי – מתנדבים למען בית-חולים או למען מוסד לילדים, הסכומים שנאספים בשנה הם בסדר גודל של בין שמונה ל12- מיליון דולר וזה למען מטרות טובות.

רוני בראון: אותם 8 עד 12 מיליון דולר הם כנראה הכסף שחסר לנו כדי להמשיך ולאפשר לתעשייה הזאת להתגלגל.

רוני בראון: אילי הזכיר את הנושא שאמן איבד את האמון ברווח מתקליטים.

רוני בראון: אני רוצה לחלוק על זה כי אני חושב שיש לא מעט אומנים שיכולים להרוויח כסף מתקליטים, אם לא היו גונבים מהם את המוסיקה שהם עושים.

רוני בראון: תיארו פה מצב שאם אני אעבור על-פי שלבים, לא קל לאמן להגיע למצב בו הוא מתחיל להיחשף.

רוני בראון: הוא מגיע לחברת תקליטים, מחפש את דרכו ומצליח סוף סוף לחתום.

רוני בראון: חברת התקליטים משקיעה כסף, ואגב, אני רוצה להזכיר שהתקליטים במדינת ישראל היום הם בין הזולים בעולם.

רוני בראון: זאת אומרת, אנחנו נמצאים היום במצב שאנחנו יותר זולים מארצות-הברית.

רוני בראון: דיסק ממוצע נמכר במדינת ישראל בסדר גודל של 60 עד 65 שקלים, שזה 16 דולרים, ואילו המחיר בניו-יורק הוא בין 17.98 דולר ל23.98- דולר לדיסק מיובא.

יוחנן באנון: אני אתן כמה מספרים.

יוחנן באנון: אנחנו מדברים על פירטיות בישראל של ששים אחוז בקלטות, 35 אחוז בתקליטורים, מאה אחוז באינטרנט.

יוחנן באנון: הפדרציה היא היוזמת והמבצעת את פעילות האכיפה בכל הארץ.

יוחנן באנון: אנחנו הגשנו 400 תלונות פליליות למשטרת ישראל.

יוחנן באנון: המשטרה כמעט ולא עשתה שום דבר עם התלונות האלה, למעט הפשיטה שאנחנו ביחד עם המשטרה עשינו, אספנו את החומרים המפירים, אנחנו מאכסנים אותם והתיקים מעלים עובש במשטרת ישראל.

יוחנן באנון: מאז 1997 ועד היום מתוך 400 תלונות פליליות שאנחנו הגשנו, הוגשו 15 כתבי אישום.

יוחנן באנון: גם כשהוגשו 15 כתבי אישום, הענישה בבית-המשפט היא מגוחכת, אף על פי שבחוק זכויות היוצרים נאמר על עונש מקסימלי של שלוש שנות מאסר פלוס שני מיליון שקלים.

יוחנן באנון: הענישה בבתי-המשפט, ויש לי דוגמאות, נעה בין 500 שקלים עד אלף שקלים כאשר מגישים ערעור ושלושה חודשי מאסר על תנאי לאנשים שביצעו 10 עד 15 הפרות.

יוחנן באנון: משטרת ישראל הקימה יחידה לקניין רוחני בתוכה עשרה שוטרים, כאשר האחת יושבת בצפון הארץ והשנייה בתל-אביב.

יוחנן באנון: בשאר המחוזות – ירושלים, דרום, מרכז ומחוז ש"י – אין שום פעילות משטרתית בנושא קניין רוחני, בנושא המוסיקה.

יוחנן באנון: למעשה בחודשים האחרונים הוצאנו קרוב ל700- אלף שקלים ששילמנו לשוטרים בשכר כדי שיבצעו אתנו את הפשיטות בשווקים, בחנויות, במחסנים, במפעלים.

יוחנן באנון: כל היוזמה לפעילות – גם כשיש יחידה לקניין רוחני במשטרת ישראל – היא בידינו ואנחנו אלה שדוחפים ומבצעים את החקירות הסמויות, אנחנו מפעילים את מקורות המודיעין, אנחנו מייעצים עם היועצים המשפטיים שלנו למשטרה וכל הפעילות היא עלינו.

יוחנן באנון: הובטח לנו שתוקם יחידה יותר גדולה בה יהיו שלושים שוטרים – זה הובטח לפני שנה – אבל עד היום נשארו אותם עשרה שוטרים.

יוחנן באנון: הובטח גם שמערך התביעות והפרקליטות יתוגבר כדי לעמוד בקצב התיקים שאנחנו הגשנו, אבל מתוך שבעה פרקליטים שהובטחו ישנם רק שניים כשאחד מהם הוא מנהל המחלקה הכלכלית של משרד המשפטים ולכן רוב זמנו הוא עסוק בדברים אחרים ולא בפעילות שדיברתי עליה כרגע.

יוחנן באנון: מתוך חמישה מפעלים שקיימים בישראל, ארבעה מפעלים יצרני תקליטורים נתפסו על-ידינו בהפרות מאוד גדולות של העתקות לא חוקיות.

יוחנן באנון: בנוסף חוק זכויות יוצרים שיושב על שולחנה של הכנסת מאז 1997 ולא נחקק עד היום.

יוחנן באנון: ועדת גבאי ישבה עליו 11 שנים.

יוחנן באנון: בחוק זכויות היוצרים החדש, שאנחנו מקווים שייחקק בזמן הקרוב, ישנה גם החמרת הענישה.

יוחנן באנון: כשהעונש הוא שלוש שנות מאסר, מדובר בעבירה מסוג עוון.

יוחנן באנון: כשמדובר בעבירה מסוג עוון, כל רשויות האכיפה מתייחסות לעבירה הזאת מאוד מינורית ולא ברצינות.

יוחנן באנון: משטרת ישראל מכריזה על התעניינות רק כשמדובר בעבירה מסוג פשע של מעל חמש שנות מאסר ולכן זה לא נושא התעניינות של משטרת ישראל ולא של שאר רשויות האכיפה.

יוחנן באנון: הבעיה העיקרית שלנו היום היא צריבת דיסקים על-ידי בני נוער, צריבה תעשייתית של דיסקים.

יוחנן באנון: לא מפעלים תעשייתיים, לא המפעלים שנתפסו, אלא מפעלים פרטיים ואולפנים פרטיים.

יוחנן באנון: כל מחשב אישי למעשה הופך להיות מפעל צריבה קטן.

יוחנן באנון: נעשה סקר בבית ספר ברעננה שאמר ש55- אחוזים מהתלמידים הצהירו שם שהם צורבים גם תוכנות וגם מוסיקה ומעדיפים לא לקנות.

יוחנן באנון: יש לנו בעיה רצינית באינטרנט כי האינטרנט זה מאה אחוז פירטיות כאשר יש עשרות או מאות אתרים שנמצאים ברשת.

יוחנן באנון: יש כסף בתעשיית המוסיקה אבל אין אכיפה, אין ענישה, אין סנקציות.

יוחנן באנון: תפסנו מספר אנשים, משנת 1997 ועד היום, שלושים או ארבעים פעמים.

יוחנן באנון: הוגשו תלונות למשטרה, הוגשו כל חוות הדעת וכל הראיות, וכל מה שהמשטרה צריכה לעשות זה לסכם את התיק ולשלוח אותו לתובע, אבל התיקים האלה עדיין נמצאים במרתפי המשטרה.

יוחנן באנון: אני רוצה להצהיר כאן שלגבי הרשות הפלשתינאית קיבלנו שיתוף פעולה אדיר מהם.

יוחנן באנון: הרשות הפלשתינאית סגרה שני מפעלים שייצרו תקליטורים פירטיים.

יוחנן באנון: עיקר הבעיה שלנו היא ההפצה והייצור בישראל ולא בתחומי הרשות הפלשתינאית.

זבולון אורלב: אקו"ם, למי שלא יודע, זו אגודת קומפוזיטורים, מחברים ומו"לים למוסיקה בישראל.

דידי מנוסי: צר לי מאוד להגיד שיש גנבים פירטים, גונבים דרך האינטרנט וכולי, ונכון שזה פשע מאורגן, אבל אני אומר לכם שהכנסת שלנו והממשלה שלנו לא מקיימת הלכה למעשה את מה שצריך לעשות.

דידי מנוסי: אז מה הטעם לפנות אל הגנבים האחרים שגונבים גם בבית?

דידי מנוסי: אני מבקש סליחה אני מדבר בלהט.

דידי מנוסי: אנחנו לא באנו לבקש כסף.

דידי מנוסי: לפחות אקו"ם לא מבקש כסף.

דידי מנוסי: אנחנו גובים ומשתדלים לגבות.

דידי מנוסי: אולמות שמחה עד היום שילמו תמלוגים לאקו"ם עבור שימוש ביצירות ששייכות לאקו"ם.

דידי מנוסי: יש היום לובינג בכנסת ועומדים לבטל את זה.

דידי מנוסי: ישנו חוק שאומר שנותנים קרדיט ליוצרים.

דידי מנוסי: אדם חיבר שיר, חתום שמו.

דידי מנוסי: אדם חיבר מוסיקה, חתום שמו.

דידי מנוסי: אמן שמבצע, חתום שמו.

דידי מנוסי: אתם יודעים שבתחנות של הממשלה, ערוץ 2, ערוץ 1 וכל מה שקשור, אין קרדיט?

דידי מנוסי: אתה שומע שיר, אתה לא יודע מי כתב אותו.

דידי מנוסי: אתה שומע מוסיקה, אתה לא יודע מי כתב אותה וזו עבירה על החוק שהמוסדות הממשלתיים עוברים עליו.

דידי מנוסי: מה אנחנו מבקשים, ואני רשמתי שלושה דברים שאנחנו לא מבקשים אלא דורשים: פיקוח על שימוש בסחורה גנובה, שעל זה כבר דיברו כאן.

דידי מנוסי: חוק מניעת פירטיות באינטרנט, שגם על זה דיברו.

דידי מנוסי: הדבר החשוב ביותר הוא חוק אכיפת זכויות יוצרים.

דידי מנוסי: שלא יהיו חכמות עם אולמות שמחה, שלא יהיו חכמות שמאשרים רדיו פירטי כשהרדיו הפירטי איננו רק פירטי מבחינת התואר אלא הוא גם גונב.

דידי מנוסי: הוא פירטי הלכה למעשה.

דידי מנוסי: יש הרגשה בארץ שמלחין שכתב מוסיקה, המוסיקה היא של כולם, המלים של כולם.

דידי מנוסי: אני עוד לא בטוח שאפי נצר קיבל רשות להדפיס את החוברת הזאת עם שמות.

דידי מנוסי: הוא יקבל אבל אני לא חושב שהוא קיבל מראש והוא היה צריך לקבל מראש.

דידי מנוסי: לכן אני אומר שזה הרבה יותר חמור ממה שאתם רואים.

דידי מנוסי: כשאדם משתמש בחומר ספרותי זה פטנט, זה רכוש של היוצר לכל חייו וגם לאחר מכן.

דידי מנוסי: שבעים שנה אחרי מותו זה עוד שייך לו, אבל כאן זה זבל, עושים בזה מה שרוצים.

דידי מנוסי: כדבר אחרון אני רוצה להתייחס למועצות המקומיות.

דידי מנוסי: אתם יודעים שהמועצות המקומיות לא משלמות למרות שלפי החוק הן צריכות לשלם?

דידי מנוסי: ואני מדבר על מועצות מקומיות גדולות שלא משלמות.

דידי מנוסי: כשאנחנו נרצה לתבוע למשפט, זה יעלה לנו מאות אלפים, המשפט ייקח חמש-שש שנים ואחר-כך אני לא יודע מה יקרה.

דני גוטפריד: לא מזמן היה לכם לובי מאוד גדול שהצליח יפה עם חוק הקולנוע.

דני גוטפריד: בא לכאן ציבור די קטן של אנשים, ואם תחשבו כמה אנשים רואים במדינת ישראל סרטים עבריים, אז אני לא רוצה להעליב אותם ואני גם לא נגד ההישגים שלהם.

דני גוטפריד: זה יפה מאוד, הם השיגו הישגים, הם חברים שלנו וזה פנטסטי.

דני גוטפריד: אם חושבים על המוסיקה, תעשיית המוסיקה בישראל היא בערך פי עשרים יותר גדולה אם לא יותר, ואם הם זכאים לשמונים מיליון שקלים, חצי מכל התקבולים של הטלוויזיה שמעבירה תמלוגים למדינה, אז אנחנו זכאים לחצי ועוד חצי.

דני גוטפריד: אני חושב שאם מתחילים בצורה סקטוריאלית, לא נגמור.

דני גוטפריד: אם זה המצב, אז גם אנחנו יודעים לשחק במשחק הזה ונפנה אליכם ונגיד שאנחנו רוצים את חוק המוסיקה הישראלית, את החצי השני שנשאר ועוד משהו.

דני גוטפריד: אני רוצה לחזק את מה שאמר ידידי אילי גורליצקי שהוא יושב-ראש חברה שעוסקת בתמלוגים למבצעים ישראלים.

דני גוטפריד: הנושא של זכויות מבצעים שאילי העלה הוא נושא די טכני, אבל אתם צריכים להבין.

דני גוטפריד: להרבה אנשים כאן יש טעות או שטיפת מוח כי כשמדברים, תמיד מדברים על יוצרים אבל שוכחים שיש מבצעים.

דני גוטפריד: אני מבקש כל הזמן לזכור שהמבצעים לא נופלים מהיוצרים בתרומתם לעשייה.

דני גוטפריד: היצירה הייתה יכולה להישאר במגירה עד סוף ימיה אם לא היה בא מבצע ומוציא אותה משם ומביא אותה אל האנשים.

דני גוטפריד: אנחנו החוליה המקשרת.

דני גוטפריד: משום מה קוראים לזכויות שלנו זכויות נלוות, זכויות משניות.

דני גוטפריד: בקיצור, החוק שלנו הוא נפרד, הוא נחות.

דני גוטפריד: אומרים שדרושה הסכמת המבצע שיעשו משהו, אבל לא כתוב איך ההסכמה תינתן אלא אומרים שהוא הסכים.

דני גוטפריד: לגבי חוק הקלטות שהוזכר כאן.

דני גוטפריד: למי שלא יודע, חוק הקלטות בא כדי לפצות אותנו על שימוש שאנשים עושים בזה שהם רוכשים קלטות ריקות.

דני גוטפריד: נעשו מחקרים ומצאו שכתשעים אחוז מהשימוש שבן-אדם עושה בקלטת שהוא קנה אותה ריקה, זה לא בכדי להקליט את בת-דודתו וגם לא כדי להקליט את יום ההולדת של הבן שלו אלא כדי להקליט מוסיקה מהרדיו, מהטלוויזיה וכולי.

דני גוטפריד: בחוק הזה היה מי שאמר שרק קלטות, אבל שזה לא יהיה דיסקים, אבל היום לא משתמשים בקלטות אלא משתמשים בדיסקים שגם הם כמעט עוברים מן העולם.

נחום לנגנטל: עסקתי בעניין הזה בשלושה תחומים כי התחום הזה מאוד מעניין אותי.

נחום לנגנטל: הנושא האחד הוא נושא הזיופים וכאן אני פועל במסגרת ועדת המשנה לתעשייה, מסחר והיי-טק של ועדת הכספים, שבה עולה כל נושא הזיופים בכל התחומים.

נחום לנגנטל: אני אומר לכם שגם אתם צריכים להתאחד.

נחום לנגנטל: אני יודע שאני דורך כאן על יבלות אבל בכל-זאת אני אומר לכם את זה.

נחום לנגנטל: ישבתי עם משרד האוצר, ישבתי עם משרד המשפטים ואמרתי להם שהם חייבים להסדיר את העניין הזה כי בסופו של דבר רק גוף אחד מפסיד וזה המבצעים והיוצרים וזה קורה רק מחוסר הסדרת העניין.

נחום לנגנטל: נאמר לי שיסדירו.

נחום לנגנטל: כל חודש באתי ושאלתי אם העניין סודר או לא סודר.

ביטנסקי: בתשע השנים האחרונות אני שותף של ניהול קריירה של זמרת בשם אחינועם ניני וכאן אני מגשים חלום ילדות.

ביטנסקי: כשהתאהבתי בחיפושיות כבר אהבתי מוסיקה ישראלית וחשבתי איך אנחנו מקבלים מהם ואיך אנחנו מחזירים להם.

ביטנסקי: היה לי חלום, פעם בחיים לייצא מוסיקה ישראלית.

ביטנסקי: יום אחת קרתה ההזדמנות, הייתה הזדמנות לגעת בחלום, והתקבצנו קבוצה של אנשים והתחלנו ללכת עם החלום הזה.

ביטנסקי: תשע שנים אנחנו בישראל יוצרים מוסיקה ישראלית ומוסיקה ישראלית ששומעים אותה בחלקים גדולים של העולם.

ביטנסקי: זה מאוד מרגש לשמוע 3,000 איטלקים באגריצ'נטו שרים אורי קרא לו, את השיר של רחל, ובאמסטרדם, במועדון רוק פרדיסו, לשמוע אותם שרים שיר של גיל דור ואחינועם ניני.

ביטנסקי: אני רוצה להציע הזדמנות נוספת למוסיקה הישראלית, מעבר לכל מה שאמרו כאן.

ביטנסקי: שוק המוסיקה העולמית מגיע לחמישים מיליארד דולר בשנה.

ביטנסקי: ישראל תומכת בתעשיות ונאמר לנו שבשנת 2005 שווי השוק יהיה כארבעה מיליארד דולר, בשנת כך וכך שווי השוק יהיה שבעה מיליארד דולר.

ביטנסקי: יש לנו שוק שקל להתמודד אתו ובעולם של היום שהוא כפר קטן מחסום השפה הוא גשר, מחסום השפה הפסיק להיות מחסום.

ביטנסקי: כמו שאנחנו שומעים שירים מכל העולם, זאת חוויית הכפר הגלובלי, אנחנו יכולים להשתתף בזה, אנחנו יכולים ליצור תעשייה לימי שלום.

ביטנסקי: היום תעשיית ההיי-טק מקבלת חינוך בתוך מערכות צבאיות ואחר-כך מאזרחת את הטכנולוגיות.

ביטנסקי: אנחנו כולנו מקווים שיהיה זמן שלום, תקציבי הביטחון ירדו קצת ותעשיית המוסיקה היא תעשייה נפלאה לזמן שלום.

ביטנסקי: אמצעי הייצור שלה זולים ביותר וניתן בקלות ליצור חממות ליצירת מוסיקה.

ביטנסקי: בארץ הצטבר מספיק ניסיון.

ביטנסקי: אמנם אצל מעט אנשים, אבל כל האנשים שיש להם את הניסיון ישמחו לשתף בו אחרים אפשר להקים ועדה בין-משרדית.

ביטנסקי: כמו שפעם התוכנה בישראל הייתה שירות בישראל ולא תעשייה, אפשר להפוך את המוסיקה בישראל לתעשייה והיא יכולה להיות חוויה נפלאה של אומנות ותעשייה.

ביטנסקי: אנחנו יכולים להעביר לעולם את החוויה הישראלית דבר שיעזור לתיירות שלנו, יעזור לדימוי שלנו, זה יכניס לנו מטבע זר וכולי.

ביטנסקי: אנחנו מכרנו למעלה ממיליון תקליטורים רק מאחינועם ניני אבל יש הרבה הצלחות ישראליות נוספות.

ביטנסקי: כל הדברים האלו הם למען סיבה ואנחנו נפלאים בטכנולוגיות, ביזמות, ביכולות פנטסטיות.

ביטנסקי: בראשית ימי המדינה כשהייתה לנו תרבות מיובאת, אנחנו ייצאנו לעולם אומנים קלאסיים כמו דניאל בירנבוים, כמו פרלמן, כמו צוקרמן, אבל היום אנחנו בשחיקה.

ביטנסקי: יש לנו הזדמנות עצומה לחדש את כל התהליך בכל תחומי המוסיקה האינסטרומנטלית בעברית ואני אומר שגם מוסיקה בשפה אחרת שנעשית בישראל שהיא מוסיקה ישראלית.

ביטנסקי: המוסיקה הישראלית היא מגוון של כל מה שנוצר בישראל.

תלמה אליגון: יום אחד גיליתי שיש לי ילדים שלא יודעים אף שיר ואלה הילדים שלי, דבר שנראה לי גם עלבון אישי.

תלמה אליגון: כשהבנתי שאין מה לעשות, הקמנו בישוב שלנו משהו שנקרא קומנדו זמר ואלה היו הורים שהיינו יושבים פעם בשבוע, מתאספים אצלי בבית, בוחרים שיר, הכנתי קלטת וההורים שאהבו שירים – היינו מדברים קצת על הרקע – פושטים על הכיתות ומלמדים את השירים.

תלמה אליגון: תתפלאו, הילדים מאוד אוהבים את אני והסבתא.

תלמה אליגון: זה היה שלגר.

תלמה אליגון: לא רק זה אלא את כל השירים, כל אחד בדרכו.

תלמה אליגון: אפילו שיתוף הפעולה מהמורים שיצאו קצת, גם את זה לא קיבלנו.

תלמה אליגון: הפעלנו את זה שלוש שנים וזה הצליח מאוד.

תלמה אליגון: השינוי הוא מאוד מהיר.

תלמה אליגון: הייתי במסיבת סיום של הבן שלי וכל הילדים שם הם מתוקים ונפלאים, אבל כל התוכנית – חוץ מ"עוד לא תמו כל פלאיך" שכתבתי לזה מלים בלי זכויות – לא היה אף שיר עברי.

תלמה אליגון: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לקרוא את המאמר שהופיע השבוע במאמר ב"מחנה" כי הוא סיכם את הנושא ודיבר על החזרת המורה עם האקורדיון.

תלמה אליגון: אני מכירה 15 אקורדיוניסטים שיושבים בבית בימי ששי, ואם תרצו, הם ישעטו על פני הארץ.

תלמה אליגון: אפשר לשיר עם חליל, אפשר לשיר עם כינור, אפשר לשיר בלי כלום, אבל תלמדו את הילדים שירים.

תלמה אליגון: אתם רוצים שאני אלמד?

תלמה אליגון: אני לא יכולה ללמד את כל הילדים.

לוליק לוי: אני רוצה לצטט משפט שאמר ידידי שייקה אופיר, וזה היה בשנת 1973, אנחנו ממזרי מדינת ישראל.

לוליק לוי: אני אסביר למה.

לוליק לוי: אין לנו גיבוי בזמן פיגועים ומלחמה, אין לנו מי שיפצה אותנו, אנחנו מפסידים במלחמה הופעות, לא משלמים, יש סקטורים שמקבלים פיצוי על בצורת, על חוסר במים, אבל אנחנו סקטור שנחשב אולי כפריקים, כמשוגעים לדבר, אבל אנחנו משוגעים לדבר אחד והוא להביא את האומנות שלנו לכל מקום שנדרש מאתנו.

לוליק לוי: אין פה שייכות לפלג פוליטי זה או אחר.

לוליק לוי: יש כמה הצעות לפתרון כאשר פתרון אחד הוא לגבי עניין של חברים שנפגעים.

לוליק לוי: אצלנו זה לא רק קביעת יום התאריך אלא הכנות לקראת המופע ואחר-כך יום האבל על-פי התשלום ולך תתבע ולך תעשה.

לוליק לוי: לנו אין זמן לעמוד בתביעות ואלמלא אני שיש לי הכרויות אישיות עם ראש עיר זה או אחר, כך שאני יכול להרים לו טלפון או לומר לדודו דותן שכלתה נפשי.

לוליק לוי: יש כאלה שאומרים שלוליק אלים, כי אני גם מזיז שולחן ולפעמים אני גם מעקם משהו מתוך כעס הולך וגובר, כי זה כבר הפך שיטה.

לוליק לוי: אז תתבעו אותנו.

לוליק לוי: אני מדבר גם על הפקות שמביאים מחו"ל שעלותם כבדה ולא משתמשים באומנים ישראלים כאשר יכולת הארגון, יכולת ההופעה, יכולת השירה, יכולת היצירה קיימת אצלנו לא פחות מאשר בחו"ל.

לוליק לוי: גם על זה צריך להביע את הדעה.

לוליק לוי: יש פה אנשים שאינם יכולים להופיע בכל מקום.

לוליק לוי: אנחנו גם זוכים לתרבות אחרת.

לוליק לוי: כמה להקות ייצוגיות או כמה זמרים זכו לעבוד בחו"ל.

לוליק לוי: אני הסתובבתי בחצי עולם.

נסים גרמה: אני מחזק את דבריו של דודו דותן ומבקש, דברו על האומן, על הפנסיה שלו.

נסים גרמה: אני יודע למה התכוון דודו דותן כי חלק מהאומנים התקשרו אלי ואני עזרתי להם שיהיה להם מה לאכול ומדובר באומנים מפורסמים.

נסים גרמה: תשתדלו לבדוק מה קורה בטלוויזיה הישראלית ותבדקו איך לעזור, איך להגדיל את ההפקות.

נסים גרמה: אנחנו מדברים כאן כבר שעתיים וחצי אבל זה הכל בשוליים ומסביב.

נסים גרמה: קודם כל תנו לאנשים הרעבים, לאנשים שצריכים לאכול.

יובל שטייניץ: השאלה איך מטפלים בבעיה הזאת כי אפשר לדבר ולתאר את המצב ואני חושב שהמצב הוא חמור ואנחנו הולכים ומאבדים אחד מהיסודות המאוד מיוחדים שאפיינו את התרבות העברית או הישראלית.

יובל שטייניץ: לעניות דעתי אנחנו כועדת חינוך ותרבות של הכנסת יכולים להועיל בשני תחומים, וזה ייקח זמן וזה לא יהיה מיידי.

יובל שטייניץ: התחום האחד, בהשפעה על תוכנית הלימודים בעיקר בכיתות הצעירות של בתי-הספר היסודיים בכיוון של החזרה מחדש, על-חשבון תכנים אחרים, של הזמר העברי כמקצוע חובה.

יובל שטייניץ: התחום השני חשוב לא פחות.

יובל שטייניץ: הייתה הצעת חוק של חבר הכנסת יונה יהב בכנסת הקודמת שראויה לברכה.

יובל שטייניץ: נדמה לי שהגיע הזמן להרחיב את החקיקה בכיוון הזה.

יובל שטייניץ: אני מאוד מודאג כשאני הולך לאולמות שמחה וגם כשאני שומע תוכניות רדיו מקומי.

יובל שטייניץ: נדמה לי שלא יזיק לתרבות הישראלית ולמדינת ישראל אם נעלה את האחוזים למשל לשני-שליש, מחמישים אחוז שזה המצב היום, ונרחיב את התחולה של הצעת החוק על כל גוף משדר במדינת ישראל, כל גוף שמשדר על-פי חוק, כולל גם תחנות רדיו אזוריות, מלבד כמובן תחנות ספציפיות שמכוונות לציבורים ששפת האם שלהם אחרת כמו לעולים מרוסיה, כמו לציבור הערבי, שם איננו יכולים לדרוש את הדרישה הזאת וזה גם לא המקום.

קולט אביטל: אני מוכרחה להודות שמכולכם למדתי היום רבות.

קולט אביטל: אני חושבת שאי אפשר לעבוד רק על נושא אחד אלא על מכלול של חקיקה.

קולט אביטל: כיוון שאנחנו עומדים להוציא כאן החלטות שיושב-ראש הוועדות ניסח אותן בזמן שכולנו דיברנו, אני הייתי רוצה שקודם כל נחליט שניפגש כועדה עם כמה מהגורמים המקצועיים, גם במשטרה, גם במשרד המשפטים, גם באוצר, גם במשרד החינוך, וזאת כדי להמשיך לטפל בנושא הזה כמכלול ושהחקיקה גם תהיה מכלול ולא נסתפק בחוק אחד או בתיקון של חוק אחד.

קולט אביטל: הועלו כאן הצעות לכמה חוקים ואני חושבת שצריך לקחת את כל המכלול.

גבי ברלין: אני רוצה להזכיר אירוע קטן שהיה לפני כששים שנה והוא התרחש באיטליה.

גבי ברלין: לפני ששים שנה עמדו שני אנשים על אדמת איטליה במסגרת העובדה שהם היו חיילים בצבא הבריטי, אחד מהם היה המלחין מרדכי זעירא והשני היה אבי, שניהם זיכרונם לברכה, והם שרו את השיר הבא: "ליווית אותי ארצי בלובן שקדיה, בזוהר חמתך ומרחבי שדותיך, ושיר נתת בפי הוא שיר ההודיה, להשמיעו הרחק, הרחק מגבולותיך".

גבי ברלין: זו הייתה השירה בציבור אולי הראשונה על אדמת איטליה ומאז ועד היום היו המון.

גבי ברלין: למעשה זו הפכה להיות תופעת טבע, לשיר, והעם שלנו רוצה לשיר.

גבי ברלין: אמרתי את הדברים בקיצור, אבל אני מקווה שכל הדברים האלה יילקחו לתשומת לב.

גבי ברלין: יושבים כאן הרבה אנשים ששרתי אתם בכל מיני אירועים, גם חברי כנסת, ויש לציין שגם במגרשי הכדורגל שרים.

גבי ברלין: חשוב מאוד לא להפסיק עם הנושא הזה של הזמר העברי.

יורם טהר-לב: אני רוצה להעלות נקודה קטנה מאוד.

יורם טהר-לב: לא הוזכרו כאן שמות, אבל אני רוצה להזכיר שם אחד שקשור לזמר העברי ולדעתי חשוב מאוד להקציב כסף מיוחד לשם הזה והוא אליהו הכהן.

יורם טהר-לב: בן-אדם שבידו ובראשו מצוי כל תולדות הזמר העברי מ1880- עד 1948, חומר שאין בשום מקום אחר.

יורם טהר-לב: אני אומר את הדברים מבלי שדיברתי אתו, אבל המדינה צריכה לתקצב תקציב מיוחד כדי שאליהו הכהן יפענח את הקלטות שהוא אסף כשהקליט את טובי המלחינים ופשוט יעביר את מה שיש לו בראש.

יורם טהר-לב: זו הצעתי ואני מקווה שיימצא תקציב לכך.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר דבר אחד אמרנו אז והיום הוא ביתר שאת כאשר לכל אחד מאתנו יש 43 ערוצי טלוויזיה זמינים.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לזכור שבכפר הגלובלי של היום, שזאת לא ארץ-ישראל הקטנה, הנושא של היצע וביקוש הוא הדבר שמכריע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ רצה לתת יתר תוקף ליוזמה של יונה יהב מהכנסת הקודמת, ואני אומר לכם שאם נתפוס מרובה, לא נתפוס כלום.

ראובן ריבלין: בסופו של דבר כשביקשנו אז חמישים אחוז מהשירה העברית או מהזמר ברדיו הממלכתי, או בטלוויזיה הממלכתית, או בגלי צה"ל, רצינו זאת משום שיש הרבה אנשים שמבקשים את הדבר הזה ולא נתנו לו את האפשרות לשמוע את אותם דברים שהוא אהב.

ראובן ריבלין: הילדים שלי והילדים שלנו, כאשר שואלים אותם מה הן תקופות חייהם, הם יגידו גן הילדים, בית-ספר, לאחר מכן הצבא, לאחר מכן האוניברסיטה.

ראובן ריבלין: אני יכול לציין את תקופות חיי עם שמשון בר-נוי, יצחקי, ירקוני, דמארי.

ראובן ריבלין: כל תקופה בחיי הולכת לפי אותן זמירות שנשמעו אז, אם היו אלה הלהקות הצבאיות או לאחר מכן בצל ירוק, אם היו השלישיות לדורותיהם, כל הדברים הנפלאים האלה שאנחנו ידענו שעניין זה או נדבך זה בחיינו היה בתקופה מסוימת כאשר מישהו מסוים שר.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים במצב שבו הממשלה היא הנותנת, הכנסת יכולה לשכנע, הכנסת יכולה להוות לובי.

ראובן ריבלין: לא פעם הלובי הזה כאשר הוא רחב, הוא עוזר, אבל הלובי הזה כוחו העיקרי הוא שכאשר הממשלה היא אטומה, אנחנו יכולים פשוט ללמד אותה או לשכנע אותה בדרכי החקיקה שהיא החקיקה הפרטית.

ראובן ריבלין: בדרך כלל כשחקיקה פרטית יזומה לרוחב הלוח, כאשר יש חברי כנסת רבים שנותנים יד, אנחנו יכולים לממשלה שהיא אטומה לדברים שהם מובנים מאליהם.

ראובן ריבלין: התרבות, האומנות, הקולנוע והזמר הם לא רק עניין שאנחנו צריכים להתייחס אליו אלא זה ערך.

ראובן ריבלין: אומה ומדינה נמדדת בערכים שהיא נותנת.

ראובן ריבלין: לקח לנו הרבה זמן לשכנע את הממשלה בנושא הקולנוע ויכולנו לה, אמנם לא לגמרי.

זבולון אורלב: ועדת החינוך והתרבות קיימה היום ישיבה מיוחדת לציון יום הזמר העברי בכנסת וקיבלה את ההחלטות הבאות פה אחד:

זבולון אורלב: הוועדה רואה בזמר העברי מאבני היסוד של תרבות ישראל הראוי לעידוד ממלכתי בהיותו תחום אומנות ויצירה המביא לידי ביטוי את קשת הסגנונות המוסיקליים הקיימים בעדות ובגילאים השונים, המהווה גורם מאחד ומלכד את העם ובעל חשיבות רבה בקשר שבין העם בישראל ליהדות העולם.

זבולון אורלב: הוועדה תובעת מרשויות, מוסדות וארגונים להעדיף ולקדם את הזמר העברי באירועים ובתוכניות רגילות.

זבולון אורלב: הוועדה תובעת מהרדיו והטלוויזיה להעדיף את שילובו של הזמר העברי בכל התוכניות.

זבולון אורלב: הוועדה תתמוך בקידום חקיקה לעידוד הזמר העברי בתחומי שמירת זכויות יצירה ומעמדם התרבותי והכלכלי של הזמר העברי, של היוצרים, של המבצעים ושל המפיקים.

זבולון אורלב: הוועדה תתבע דיווחים ועדכונים על ביצוע החלטותיה מכל הנוגעים בדבר ותקיים דיוני מעקב בנושא זה.

אלברט מרציאנו: אני רוצה לומר שהמוסיקה במדינה עושה לנו דבר כל כך יפה כשהיא מאחדת אותנו.

אלברט מרציאנו: אפשר לראות על הפסנתר שהשחורים והלבנים חיים ביחד ונוצרת הרמוניה טובה.

אלברט מרציאנו: זבולון המר זכרונו לברכה אמר שהמדינה בנויה מתמונה אחת יפה של פסיפס כאשר כל מיני עדות וזרמים מחוברים בה וזה מה שאנחנו צריכים.

אלברט מרציאנו: לדעתי צריך לתת תקציב נוסף למשרד החינוך ולמשרד התרבות כדי להוביל את המערכות האלה.

אלברט מרציאנו: אם יקומו כל מיני גופים וכל אחד ימשוך לכיוון שלו, יצא שסוגרים מוסד, מקצצים את התקציב במשרד החינוך ונותנים למוסד אחר לקום ואחד בא על חשבון השני.

אלברט מרציאנו: מי שצועק יותר, מעבירים לו את הנושא כדי להשתיק אותו.

אלברט מרציאנו: לדעתי צריך להחזיר את לימודי החובה במוסיקה.

אלברט מרציאנו: חייבים לפתור את הבעיה של האומנים.

אלברט מרציאנו: אני מכיר אומנים, חברים שלי, שהגיעו לפת לחם וצריך לפתור גם את הנושא הזה.

אביהו מדינה: לכן מה שמעניין אותי זה מתי תתקיים הישיבה הבאה.

אמנון שילוני: תשאלו אזרח ישראלי מה זאת תרבות ישראלית והוא יאמר ספר עברי, סרט עברי, תמונה או פסל שציירו בישראל ציירים ופסלים ישראלים.

אמנון שילוני: היום גם יאמרו שתרבות ישראלית זה גם שיר ישראלי.

אמנון שילוני: כאן באה הרשת שחרתה על דגלה את הזמר העברי הישראלי על גווניו וצליליו והיא מרחיבה ומנציחה את החלק בפאזל הזה בתרבות הישראלית.

אמנון שילוני: זה באשר לציונות או פילוסופיה.

אמנון שילוני: לפני שנה הייתי עם איתן גפני אצל מיכה ינון והתברר שיש המון מדורים במשרד החינוך, אבל מדור לזמר ישראלי אין.

ירון הראל: קצין חינוך ראשי, לפני כמעט שנה, כשנכנס לתפקידו, הוסיף יעד חדש לחיל החינוך וליעד הזה הוא קרא "חזור שיר עברי, אל תהיה ביישן".

ירון הראל: אמרו לו שזה לא בדיוק יעד כי יעדים כותבים אחרת, אבל הוא אמר שקודם כל זה ייתן קצת מוסיקה ומנגינה, אבל מעבר לזה יש איזושהי תפיסת עולם שלו שמשפיעה עלינו ביום יום שאומרת שחייל ששר זמר עברי, הוא יתחבר טוב יותר ונכון יותר לשורשים שלו, לנוף המולדת שלו, למדינה, ומבחינתנו בצבא גם למשימה הצבאית שלו.

ירון הראל: זה מדבר על החיילים שהם ילידי הארץ וזה בטח מדבר על החיילים העולים החדשים שאחוזם בקרב חיילי צה"ל עולה ועולה, וזה מדבר על כך שלשיר ביחד מבחינת הצבא זה עוד אלמנט בתפקיד היחידה לבצע משימה כי בצבא מובן לחלוטין שמשימה לא מבצעים לבד אלא מבצעים כיחידה ומתוך זה יש איזושהי תפיסת עולם שנכנסנו לכמה דברים.

ירון הראל: בצבא יש היום כעשרים גופים שהם להקות צבאיות, צוותי הווי פיקודיים, ואנחנו מדברים על כ2,500- הופעות של זמר עברי בשנת פעילות בצבא שהיא רק של חיילים.

ירון הראל: תוסיפו על זה עוד כמה מאות הופעות של אנשי מילואים, כך שאנחנו מדברים באלפי מופעים של זמר עברי שקיימים בצבא.

ירון הראל: חומרים מכל הקשת והמגוון של המוסיקה הישראלית, כאשר אפילו השנה הקמנו צוות הווי פיקוד המרכז עם להקה ששרה רק את הז'אנר הזה.

ירון הראל: אנחנו עושים מאה אחוז זמר עברי ואין אצלנו משהו אחר מבחינת השירה.

ירון הראל: היה לנו סיום קורס לוחמים, החיילים רוצים להתפרק, התקיימה שירה בציבור והיינו מופתעים עד כמה הנוער יודע לשיר את השירים, הוא שמע אותם, הוא יודע להסתכל על הקיר ולקרוא את השקפים.

ירון הראל: חיילים פשוט שרים וזה נפלא.

ירון הראל: היום הכנסנו את זה לכל יחידות ההסברה שלנו.

ירון הראל: לשיר זמר עברי אנחנו לא מפסיקים ולא נפסיק לעולם.

יוסי בר-דוד: נענינו בחיוב רב בהחלטת מועצה מפברואר השנה להקצות קרקע לבנייה ואני כאן כדי לומר שכדי שהבית הזה של בית הזמר הישראלי יקום, כדי שהחלום הגדול הזה שנקרא זמר ישראלי לא יתמסמס לנגד עינינו, חייבת להיות כאן ראייה בפרוייקט לאומי גם לבנייה, גם לאחזקה, גם לתפעול הבית הן בפן האומנותי והן בפן האחר.

יוסי בר-דוד: אנחנו כמועצת מודיעין מוכנים לסייע ולאגם משאבים יחד עם המדינה בכל מה שקשור בהפעלת הבית הזה.

יוסי בר-דוד: בעניין הזה אני קורא לוועדת החינוך לשים דגש בחקיקה גם בהקמת בית ואחזקתו.

נתן אדן: אני השתתפתי בכמה ישיבות שגם חבר הכנסת ריבלין השתתף בהן.

רוני וייס: הבן שלי הצליח לסיים את בית-הספר העממי ללא שעה אחת של מוסיקה ואני מציע שהילדים קודם כל ילמדו מה זה מלחין, מה זה תמלילן, וידעו שבהיסטוריה נוצרו יצירות.

רוני וייס: במדינת ישראל לא משמרים דברים כאלה ולצורך זה ראה ארכיון רשות השידור שהושמד בגלל שקיבלו על הנייר כנראה הרבה כסף.

רוני וייס: ארכיון המוסיקה היה ברשות השידור, לצורך פינוי מקום לעוד כמה משרדים, זרקו את כל העיבודים של וילנסקי ודומיו באותה תקופה.

רוני וייס: אני חושב שהבעיה היא חינוך.

רוני וייס: לפני שמלמדים מוסיקה שיחנכו להעריך ולתת את המקום המתאים ליוצרים.

רוני וייס: אם לא, כנראה שנצטרך לדעת שאחת כמו ברברה סטרייסנד במדינת ישראל בכלל לא הייתה יכולה להתקיים, אחד כמו שפילברג לא היה יכול להתקיים, ויכול להיות שהמדינה ביודעין צריכה להחליט שאין לנו צורך בזה ואז לפחות נדע זאת.

רוני וייס: אם יש צורך, שיתנהגו בהתאם.

רוני וייס: אני חושב שמלחין, גם אם הוא בא מזמר מזרחי, גם אם הוא בא ממוסיקה קלאסית וגם אם הוא בא ממוסיקה קלה, יש מקצוע כזה, אבל עד שלא יהיה מקצוע כזה, חבל לשיר.

רוני וייס: אנשים אוהבים לשיר בציבור, אפשר לשיר בציבור, אבל זה דבר שקרה.

רוני וייס: יש מקצוענים.

רוני וייס: במדינת ישראל יש נגנים ברמה שלא מביישת אף מדינה בעולם.

רוני וייס: כדי שנגן יהיה נגן טוב הוא צריך לקבל השכלה בנגינה שהיא ארוכה בכמה שנים טובות ממקצוע של עריכת דין למשל, אבל למה שהבן-אדם ילך ללמוד לנגן?

רוני וייס: אין שום סיבה.

רוני וייס: הוא גם לא מתקיים וגם לא מעריכים אותו.

אריה לבנון: בארץ יש הרבה מאוד פעילות בתחום הזה של הזמר ולא רק בתחום הזמר אלא יש המון חוגים של ריקודי עם שמשתמשים בזמר הישראלי, שרים ורוקדים את הזמר הישראלי, יש הרבה מאוד חוגים של שירה בציבור, אם הם מאורגנים על-ידי מועצות מקומיות, עיריות, מתנ"סים, וגם בבתים פרטיים.

אריה לבנון: יש הרבה מאוד מוסיקאים שמתפרנסים יפה מהדברים האלה.

אריה לבנון: יש בארץ למעלה מ700- מקהלות וחבורות זמר.

אריה לבנון: זה אומר שמדובר על למעלה מ12- איש ואישה ששרים במקהלות האלה ושרים לא רק שירה בציבור אלא שרים בקולות, מופיעים עם השירה, נהנים ממנה, יצרו תרבות מיוחדת.

אריה לבנון: אני אומר זאת לידיעת חברי הכנסת המועטים שנמצאים כאן.