ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 106, 2000-06-06 12:10

זבולון אורלב: שלום לכולם, אנחנו שמחים לפתוח את ישיבת ועדת החינוך והתרבות בשער הנגב לרגל היום המיוחד שבו ועדות הכנסת ירדו לביקור מקרוב בנגב.

זבולון אורלב: במהלך הבוקר התארחנו, ביקרנו ולמדנו מקרוב את הראיה החינוכית עם ראשיה, ראש המועצה האיזורית, המארח שלנו שי חרמש, נציגי משרד החינוך שנמצאים איתנו, מנהל המינהל לחינוך התיישבותי דוד טוקר ומנהל מחוז הדרום שהצטרף אלינו, ד"ר איציק תומר, שזאת גם הזדמנות לאחל לו הצלחה בתפקידו החדש כמנהל המינהל להכשרה, השתלמות והדרכה.

זבולון אורלב: אנחנו נמצאים כאן עם חברי הכנסת ראובן ריבלין ורחבעם זאבי, עם אנשי חינוך מהאיזור ויש לנו אורחים גם מהמגזר הבדואי שביקשו להשתתף ונאפשר גם להם לומר את מה שיש להם לבטא.

זבולון אורלב: אנחנו רוצים לרכז את הדיון בסוגיה של חינוך בפריפריה, לעמוד על הבעיות המיוחדות, הנושאים המיוחדים שלדעת אנשי האיזור ראויים לתשומת לב של ועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

זבולון אורלב: אנחנו נדון בהם, נעלה אותם, נעמוד עליהם ונראה אם אנחנו יכולים להשיב או שאנחנו צריכים דיון .

זבולון אורלב: נמצאים איתנו גם נציגים של מועצת התלמידים הארצית – דפנה ליאל היושבת ראש ואלי תורג'מן סגנה.

זבולון אורלב: אני מציע שנפתח בדיון בכך שאנשי האיזור יציגו את הבעיות ואת הציפיות.

זבולון אורלב: למען הסדר אני חייב לומר שזאת ישיבת ועדת חינוך פורמלית לחלוטין, כלומר מדברים פה אך ורק על פי רשות של יושב ראש הוועדה, אין קריאות ביניים ומי שרוצה יכול להעביר אליי פתק.

זבולון אורלב: ראש המועצה האיזורית, שי חרמש, בבקשה.

4635: צהריים טובים לכולם, אני רוצה להודות על האירוע הזה לחברים שהגיעו מירושלים לפה.

4635: בשבילנו חינוך זה שבעה ימים בשבוע, 24 שעות ביממה בלי רגע אחד של פנאי לנשום, כי עובדים כמעט נגד כל הסיכויים.

4635: עובדים באיזור מרוחק, עובדים באיזור דליל אוכלוסיה, עובדים באיזור שבו כל התנאים צריכים לשדר את ההיפך ואנחנו צריכים להפוך את המציאות על פיה.

4635: אנחנו נמצאים פה בקרית החינוך, בקמפוס המכללה האקדמית ספיר, ואני מדגיש שזאת המכללה האקדמית ספיר לפני מכללת הנגב, כדי להוכיח שהמהפך של ההשכלה הגבוהה הגיע לפריפריה ועכשיו המבחן שלו הוא מה גודל המעגלים ועד כמה הוא ירחיק בהשפעתו על הסביבה מסביב.

4635: הסביבה מסביב בהחלט נתונה בבעיות קשות בכל ההיבטים, כמובן גם בתחום החינוך.

4635: אני מאמין שאם תמשיך ותינתן תשומת הלב ואף תוגבר לפריפריה, על כך נאמר תנו לנו חומר ולבנים ואנחנו נעשה את העבודה.

4635: יש פה כוח מקצועי, מעוניין, מסור ונתון למעשה הזה בכל הרמות, ברמת החינוך הפורמלי, ברמת החינוך הבלתי פורמלי וברמת ההשכלה הגבוהה.

4635: במקרה או שלא במקרה כולם גם מרוכזים פה, בקמפוס המכללה ובקמפוס קרית החינוך של שער הנגב.

4635: אנחנו חרדים מכל שיעול קל אצלכם.

4635: צריך להבין שהדברים פה אינם מובטחים, הדברים פה תלויים על חוט דק מאד והפער בין הצלחה גדולה לבין נפילה הוא כחוט השערה.

4635: אני לפעמים אומר ששיעול קל בירושלים זה דלקת ריאות בנגב.

4635: תהיו רגישים לנושא הזה, תהיו זהירים, שום דבר לא מובן מאליו.

4635: גם הצלחה של היום יכולה להיות כשלון של מחר, אם מישהו במערכת המרכזית יחשוב שאפשר לעשות פה אקספרמנטים.

4635: את האקספרמנטים תנו לנו לעשות לבד פה, זה מספיק קשה ומסובך.

4635: מעבר לזה, אני חושב שהתמיכה שאנחנו מקבלים עד היום, חברית וציבורית, עוזרת לנו במעשה פה.

4635: התמיכה שאנחנו מקבלים מהמועצה להשכלה גבוהה לתחום המכללה האקדמית ספיר, מביאה את הפלא הזה שהאוניברסיטה קמה פה, בלב הנגב על גבול רצועת עזה מול ג'בליה.

4635: לפעמים שואלים אותנו איפה אנחנו יושבים ואני תמיד אומר מול ג'בליה, לא כי זאת העיר הגדולה או החשובה, היא לא חשובה, אבל היא מבטאת מציאות קיומית פה וכדאי לקחת אותה בחשבון.

4635: ברשותך, היושב ראש, אני אחזיר אליך את רשות הדיבור.

4635: ישנם פה אנשי מקצוע מצידנו שעוסקים בנושא: ספית חשביה צור, מנהלת המתנ"ס ומחלקת החינוך, שוודאי תרצה לומר כמה מילים, פרופ' זאב צחור נשיא המכללה ואהרל'ה רוטשטיין, שכרגע מלמד בכיתה של זאביק.

4635: כשזאביק יחזור ללמד בכיתה, אהרל'ה יחזור לפה.

4635: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: הפרופסור זאב צחור, נשיא המכללה האקדמית שער הנגב, בבקשה.

פרופ' זאב צחור: אחד הדברים הנעימים לנו הוא שאנחנו לא עומדים בפניכם כמבקשי סיוע במובן הבנאלי, לאמור כסף, תעזרו לנו ותקציבו.

פרופ' זאב צחור: אני חושב שאנחנו מצליחים.

פרופ' זאב צחור: נכון לעכשיו אנחנו המכללה הקהילתית הגדולה בישראל.

פרופ' זאב צחור: הגענו לכך למרות הגיאוגרפיה מכוח כמה דברים, ואני צריך לומר שעוד קודמיי הגיעו לכך.

פרופ' זאב צחור: האחד והחשוב שבהם הוא השילוב בין מחוייבות לקהילה לבין שאיפה להיות מכללה כלל ישראלית, במובן זה שיבואו אלינו תלמידים מטבעון ומרמת השרון.

פרופ' זאב צחור: האפשרות הזאת איננה פשוטה משום שכאשר אנחנו אומרים מלכתחילה שאנחנו רוצים להנמיך רף כדי שיבואו תלמידים משדרות, אנחנו לכאורה מדברים על הורדת פרסטיז'ה המקשה על התלמיד מטבעון.

פרופ' זאב צחור: מצאנו פתרונות מאד מעניינים ואם תרצו אנחנו עומדים לרשותכם ומקיימים אותם.

פרופ' זאב צחור: הדגש בדבריי הוא לא על ההצלחה אלא להיפך, על הסכנה האורבת משום ההצלחה.

פרופ' זאב צחור: הסכנה הגדולה ביותר שלנו להערכתי, היא להפוך את המקום הזה לבית חרושת ל-BA.

פרופ' זאב צחור: יש דבר כזה, אנחנו מכירים תופעות כאלה גם בחו"ל ואנחנו חושבים שהתפקיד העיקרי שלנו הוא לעשות כאן

פרופ' זאב צחור: במקום הזה איזור אקדמיה או עיר אקדמיה והדבר לא בשמיים.

פרופ' זאב צחור: להערכתנו אנחנו נמנה בתום החומש הקרוב כ-5,000 סטודנטים באקדמיה בלבד.

פרופ' זאב צחור: המספר הזה הוא מספר זהיר מאד וצנוע, אפשר שאנחנו נעבור אותו וזה אומר כ-4,000 סטודנטים שיגורו במעונות.

זבולון אורלב: כמה מהם מאיזור שער הנגב?

פרופ' זאב צחור: קודם נעשה סדר בדברים.

פרופ' זאב צחור: נכון לעכשיו יש באקדמיה בלבד כ-3,000 סטודנטים כולל המכינות, מהם כ-1,200 גרים במעונות.

פרופ' זאב צחור: להערכתנו, ה-1,800 המקומיים הם הפוטנציאל שיהיה לנו בעוד חמש שנים, כך שאם אנחנו מדברים על 5,000, לפחות 3,000 מהם או הרבה יותר יגורו כאן במעונות.

פרופ' זאב צחור: רבותי, למי שיודע משהו על שדרות, שדרות שיגורו בה 2,000 סטודנטים היא שדרות אחרת.

פרופ' זאב צחור: אני מקווה שאני לא פוגע באף אחד אם אני אומר שבכל הנגב המערבי, על שלושת הערים שבו, על כל הישובים, הקיבוצים והמושבים, אין ולו חנות ספרים אחת בעברית, היחידה היא במכללה.

ראובן ריבלין: היא תהיה אחת הערים עם האחוז הכי גבוה של סטודנטים ביחס לאוכלוסיה.

פרופ' זאב צחור: יבואו אנשי הכנסת, למשל, ויאמרו: מה עשינו?

פרופ' זאב צחור: בתום שלוש שנים הם הולכים.

פרופ' זאב צחור: אנחנו מדברים על מה שאנחנו יכולים לעשות.

פרופ' זאב צחור: זאת עיר אחרת, זה גלריה, זה פאבים למי שאוהב או לא אוהב, זה חנות ספרים, זה תכשיטנות, זה גם סגל אקדמי.

פרופ' זאב צחור: זאת שדרות אחרת במחיר הזול ביותר שיש.

זבולון אורלב: איפה הם יגורו?

זבולון אורלב: הם לא גרים פה בקמפוס?

פרופ' זאב צחור: אמרתי שיש 1,200 והם מתחלקים בין שדרות, בין איבים לבין הקיבוצים.

פרופ' זאב צחור: הכל יתפתחו אבל שדרות בראש ובראשונה.

פרופ' זאב צחור: אין שום ספק שאנחנו מדברים על שדרות אחרת.

פרופ' זאב צחור: בארצות הברית לומדים בייל ובסטנפורד, ואני לא מתיימר לומר שזאת סטנפורד, אבל כבר לפני אלף שנה הסטודנטים יצאו מלונדון לאוקספורד.

פרופ' זאב צחור: זהו רעיון מערבי מקובל, שאם נאמץ אותו בחברה הישראלית הוא ישנה לגמרי את הפריפריה.

פרופ' זאב צחור: אני רוצה להציע שאם אתם יכולים תתמקדו בשני דברים מנקודת המבט שלנו:

פרופ' זאב צחור: הדבר האחד הוא שבתום החומש הקרוב שיסתיים בשנת 2006 תדאגו לכך שמכלל הסטודנטים ממדינת ישראל, שיהיו כמאתיים אלף לפי התחזית, 15% ילמדו בגליל ו-15% ילמדו בנגב, שזה 30 אלף.

פרופ' זאב צחור: זה לא צריך להיראות לכם מספר מופרך כי כבר עכשיו לומדים בנגב 12% מכלל הסטודנטים.

פרופ' זאב צחור: אנחנו מדברים על תוספת של 3% בלבד.

ראובן ריבלין: איפה יש לנו מכללות?

ראובן ריבלין: יש אקדמיה בבאר שבע, באשקלון.

פרופ' זאב צחור: באחווה ופה.

פרופ' זאב צחור: לא סיפרתי לכם על כך שבמועצה להשכלה גבוהה מדברים על מהפך גדול מאד של מה שהם קוראים נכון לעכשיו מיכלול, שהוא הנהגה משותפת של כל המיכללות.

פרופ' זאב צחור: זאת סוגיה בפני עצמה ואני לא אכנס אליה כרגע.

זבולון אורלב: עוד לא נתנו לעניין את ברכתנו.

פרופ' זאב צחור: אם תרצו פעם אני מוכן לשבת איתכם ולדבר על זה.

פרופ' זאב צחור: חבר הכנסת ריבלין, מקובל אצלנו לומר: דרומה מקסטינה זה לא פלשתינה.

פרופ' זאב צחור: אני אסיים את דבריי ואדבר על המעונות.

פרופ' זאב צחור: אם יעזרו לנו במעונות סטודנטים, אנחנו מחוייבים.

פרופ' זאב צחור: המשימה המיידית שלקחנו על עצמנו היא הכפלת מספר הסטודנטים מנתיבות, משדרות ומאופקים בעלות ממש נמוכה.

פרופ' זאב צחור: במחיר הזה אנחנו מכפילים תוך שלוש שנים את מספר הסטודנטים והוא עומד על 4,150 מיליון שקל.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: בנושא קבלת תלמידים מעיירות הפיתוח בסביבה, איך באמת אתה פותר את הבעיה הזאת?

פרופ' זאב צחור: הצעתי שני מהלכים והאחד הוא בחינוך אבל השני הוא מעניין מאד.

פרופ' זאב צחור: יש אצלנו סטודנטים על תנאי, שאנחנו מדלגים להם על מכינה משום שחסרה להם רק בחינת בגרות אחת או שהציון הפסיכומטרי שלהם לא מספיק.

פרופ' זאב צחור: דעו לכם שזה לא מתוקצב וסטודנט כזה לא נרשם בלמ"ס.

פרופ' זאב צחור: .

פרופ' זאב צחור: לפני חמש או שבע שנים, כשאני נכנסתי, היו לנו 250 כאלה לעומת 150 מן המניין.

פרופ' זאב צחור: עכשיו יש לנו בערך 120 כאלה לעומת 2,400 סטונדטים מן המניין.

זבולון אורלב: מי מממן אותם?

פרופ' זאב צחור: שכר הלימוד שלהם.

זבולון אורלב: הם משלמים שכר לימוד רגיל?

פרופ' זאב צחור: כן.

זבולון אורלב: וזה לבד מחזיק אותם?

4635: זה מחזיק אותם אבל לא מחזיק אותנו.

זבולון אורלב: שיטת התיקצוב של ההשכלה הגבוהה היא שהמועצה להשכלה גבוהה משלמת למוסדות ההשכלה הגבוהה על פי המסייעים.

זבולון אורלב: מה ביסוד השיטה הזאת?

זבולון אורלב: ככל שאוניברסיטה מקבלת תלמיד טוב יותר, שבטוח שהוא יסיים את לימודיו במסגרת שלוש שנים, כך זה משתלם יותר לאוניברסיטה.

זבולון אורלב: ככל שהיא מקבלת תלמיד שציוניו רעועים, שצריך להשקיע בו יותר וכנראה הוא יסיים את התואר הראשון לא בשלוש שנים אלא בארבע, חמש או שש שנים, היא מפסידה.

רחבעם זאבי: אבל מאידך זה מעודד את המוסד למנוע נשירה.

זבולון אורלב: לא, זה מעודד אותם לעשות בחינות פסיכומטריות עם סף גבוה.

רחבעם זאבי: נכון, אבל ברגע שהוא התקבל זה מעודד להילחם בנשירה.

ד"ר נחמי פז: או שאם רואים בשנה הראשונה שזה לא הולך, להוציא אותו מהר כי חבל על הזמן.

ראובן ריבלין: ברשות היושב ראש, כמה מהתלמידים שהם על תנאי עוברים לשנה ב'?

ד"ר נחמי פז: אבל ההשקעה בהם הרבה יותר גדולה.

ד"ר נחמי פז: התיקצוב הפנימי לאותם סטודנטים על תנאי הולך ברובו על מילגות שניתנות לסטודנטים שמסכימים להנחות בהנחיה צמודה את אותם סטודנטים מתקשים ולא מדובר רק באלה שהתקבלו על תנאי, אלא אנחנו מקיימים מערכת טריטוריאלית מאד מאד נרחבת בתוך המכללה.

ד"ר נחמי פז: אתם צריכים לזכור באיזה איזור אתם נמצאים, והמערכת הסוציו-דמוגרפית שהעלתה בהצלחה הגדולה של הגדלת מספרי המצליחים, את השכבות שהחברה הישראלית לא הכירה קודם במערכת ההשכלה הגבוהה.

ד"ר נחמי פז: רובם מגיעים אל המכללות ובראש ובראשונה אל המכללה האקדמית ספיר.

ד"ר נחמי פז: זה מהווה לחץ כספי גדול, בסופו של דבר.

זבולון אורלב: אתם בעצם מעידים בפנינו שאפשר להכניס למוסדות להשכלה גבוהה גם סטונדטים שבדרך הטבע לא היו מתקבלים אם לא היו המסננות ויכולים להביא אותם לסיום?

פרופ' זאב צחור: אנחנו נמצאים כאן במילכוד לא פשוט מעצם השיחה הזאת.

פרופ' זאב צחור: יש לנו אתגר לעמוד בדרישות המאד מחמירות של מל"ג ויש לנו מחוייבות לקהילה ואנחנו מתמרנים ביניהם.

זבולון אורלב: אנחנו לא מבקשים שום הנחות בבחינות הסיום.

זבולון אורלב: אנחנו רוצים שגם הסטודנט שנכנס עם בגרות צולעת, יעבור את אותן הבחינות לסיום תואר ראשון בדיוק כפי שעוברים כל חבריו ורעיו באוניברסיטאות שנחשבות ליוקרתיות ביותר.

פרופ' זאב צחור: אנחנו מנמיכים את רף הקבלה בשיעור מאד ברור, עד 10% מהפסיכומטרי ולא מרפים אלא בשלב היציאה של שלב א'.

פרופ' זאב צחור: עד סוף שנה א' הוא מחוייב לציון מינימלי.

זבולון אורלב: כשנדבר על תכנית החומש החדשה שעכשיו מתגבשת במל"ג, נצטרך לדבר שוב על מסלולי התיקצוב של ההשכלה הגבוהה, כי ייתכן ששיטת התיקצוב כפי שהיא, מעודדת הגדלת פערים ונותנת מוטיבציה לאוניברסיטאות לזרוק את החלשים החוצה, לא לקבל אותם, ללכת על האוכלוסיה החזקה שבטוח מסיימת את התואר הראשון והכסף בכיס.

ראובן ריבלין: היינו רוצים לשמוע את עמדתכם בדיונים שיהיו אחר כך בוועדה לגבי כלל הנושאים.

ראובן ריבלין: אם נתעלם מתנאי הקבלה, הרי בסופו של דבר תלמיד עובר או לא עובר לשנה ב'.

ראובן ריבלין: אם הוא עובר לשנה ב' זה אומר שהוא ראוי ללימודים אקדמאים ולמפרע גם השנה הראשונה היתה ראויה ללימודים אקדמאים.

ד"ר נחמי פז: אין תשלום רטרואקטיבי.

ד"ר נחמי פז: את שנה א' "אכלנו".

פרופ' זאב צחור: זה לא רק שנה א'.

פרופ' זאב צחור: ד"ר פז גם אמר שאנחנו מממנים עוד חצי שכר לימוד על ידי המילגה שאנחנו נותנים לתלמיד הטוב ובעניין הזה אני צריך לומר, שהבעיה שלנו היא לא מל"ג אלא הפרסטיז'ה כלפי שאר הציבור בארץ, מה היא המכללה?

פרופ' זאב צחור: האם היא מקבלת כל מה שנקרא, לא בעיניי כמובן, זב ומצורע?

ראובן ריבלין: לא זב ומצורע אלא בור ועם הארץ.

זבולון אורלב: עכשיו התחיל מנהג באוניברסיטאות לעשות מבחני מיון לתואר שני.

זבולון אורלב: עוד לא התאוששנו ממכת הפסיכומטרי ועכשיו יש כבר כמה מחלקות, ביניהן המחלקה לפסיכולוגיה, שמבצעות את הבחינות האלה.

זבולון אורלב: עד עכשיו היה מקובל שמקבלים לתואר שני סטודנטים שסיימו תואר ראשון בלי שום קשר למקום לימודם.

ראובן ריבלין: על פי הציונים שלהם.

זבולון אורלב: נכון.

זבולון אורלב: אם המל"ג מכיר ב-BA במחשבים כאן ויש לימודי מחשבים גם בתל אביב, זה אותו תואר BA בדיוק, אלא שאנחנו מתחילים לראות כבר גישה אליטיסטית שמנסה לבצר את הקבלה לתואר שני.

זבולון אורלב: ועדת החינוך קיימה על כך דיון ואנחנו מאד נאבקים על הנושא, כי הבנו שהמבחנים האלה יכולים להיות מחסום קשה מאד ולגרום לכך שיהיו שני סוגים של תארים.

זבולון אורלב: אנחנו מאד מתנגדים לזה.

פרופ' זאב צחור: אגב, פתחנו השנה גם שלוחת מכללה ברהט וזה סיפור בפני עצמו.

רחבעם זאבי: שפת ההוראה היא ערבית?

פרופ' זאב צחור: לא, עברית.

ספית חשביה-צורי: אני אבקש לגעת בשתי נקודות: ההסעות והחינוך הבלתי פורמלי, כאשר שתי הנקודות האלה משולבות גם יחד.

ספית חשביה-צורי: למעשה יש לנו בעיה כבר מהגנים והיום בכלל לא דיברנו על הגיל הרך, משלוש עד שש ומאפס עד שלוש.

ספית חשביה-צורי: יש לנו בעיה עם כך שיש לנו ישובים מאד מאד קטנים עם מספרי ילדים מידלדלים וקשה לנו מאד להחזיק את המערכות בתוך הבתים.

ספית חשביה-צורי: היום אנחנו חושבים על אפשרות יצירת אשכולות גנים על מנת שנוכל להחזיק תקן של גן בתוך ישוב.

ספית חשביה-צורי: הדבר הזה מאד קשה לנו מכיוון שזה דורש מאיתנו מערך הסעות מאד מסודר וקשה להעמיד מערך הסעות כאשר הפר קפיטל לא לגמרי מממן ומשלם לנו את עלות ההסעות.

ספית חשביה-צורי: בחינוך הבלתי פורמלי אנחנו נמצא מצב דומה.

ספית חשביה-צורי: הישובים קטנים ויש בעיות מאד קשות.

ספית חשביה-צורי: צריך לטפל באוכלוסיית הילדים בשעות אחר הצהריים, גם אם בית הספר מחזיק את הילדים עד השעה ארבע אחר הצהריים בחינוך פורמלי או בלתי פורמלי, שמשולב בתוך בית הספר, הילדים צריכים לעשות איזושהי פעילות בשעות אחר הצהריים והערב.

ספית חשביה-צורי: היינו מאד רוצים לרכז כאן את כל הפעילויות ודיברנו על מתכונת של בית ספר פועל מתנ"ס ומתנ"ס פועל בית ספר.

ספית חשביה-צורי: החברה למתנ"סים נרתמה לעזור לנו מאד בעניין הזה, אבל שוב הנושא הזה דורש מערך היסעים והקמת שלוחות בתוך הישובים עצמם עם כוח הדרכה מסודר ומקצועי.

ספית חשביה-צורי: קשה לנו מאד להשיג כוח אדם כזה כאן, באיזור שלנו, אנחנו צריכים לנייד כוח אדם כזה או להביא אנשים שיגורו כאן בקיבוצים עצמם וזה אומר שכר דירה וכל הדברים הנילווים.

ספית חשביה-צורי: כרגע אנחנו במצב מאד קשה עם החינוך הבלתי פורמלי, על אף כל הנסיונות שלנו, והאמינו לי שיש לנו כאן תנאים לא רעים.

ספית חשביה-צורי: יש לנו אולפן למוסיקה, אולפן למוסיקה, בתי ספר ואנחנו יכולים לתת חינוך בלתי פורמלי, אבל קשה לנו מאד להעביר את הילדים לכאן ולהביא כוח הדרכה מינימלי וטוב.

ספית חשביה-צורי: הבעיה הזאת היא אמנם פה, בשער הנגב, אבל כשאני מדברת עם מנהלי מתנ"סים ועם מנהלי מחלקות חינוך במועצות איזוריות שונות, אני מבינה שהבעיה הזאת קשה לכולנו.

ספית חשביה-צורי: לכולם יש קושי בהעסקת הילדים והנוער בשעות אחר הצהריים.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: אני מציע שנאפשר עכשיו גם למגזר הבדואי לומר את דברו.

ד"ר עואד אבו פריח: אני רוצה לדבר לוועדה וגם ברשות הוועדה לקהל היהודי שנמצא פה, שהוא השכנים שלנו ואנחנו השכנים שלהם.

ד"ר עואד אבו פריח: חשוב לי שהם ישמעו ובגלל זה גם באתי.

ד"ר עואד אבו פריח: כולנו בדרום שכנים ואנחנו שייכים לדרום הזה, לפריפריה שמדברים עליה.

ד"ר עואד אבו פריח: אם אנחנו מדברים על הפריפריה, אני חושב שאנחנו הפריפריה של הפריפריה.

ד"ר עואד אבו פריח: קצת מנקר עיניים לראות את כל מה שקורה פה, והייתי בסיור, כי אנחנו רחוקים מאד מלהגיע למצב שקיים כבר בפריפריה.

ד"ר עואד אבו פריח: נמצאים פה כ-120 אלף בדואים לא רחוק מפה, הושט היד וגע בם.

ד"ר עואד אבו פריח: כ-40-50 אלף תלמידים שאני אישית וכל החברים שלי דואגים מאד לעתידם.

ד"ר עואד אבו פריח: אני לא רואה את העתיד שלהם כמו את העתיד של ילד שלומד ממש כמעט באוניברסיטה, ילד שלומד בבית ספר יסודי ומשולב באינטגרציה בתוך סטודנטים.

ד"ר עואד אבו פריח: הוא רואה את הסטודנטים, הוא רואה את המרצים, אותו מרצה שמלמד באוניברסיטה יכול גם להיכנס לכיתה א' והם יראו אותו.

ד"ר עואד אבו פריח: אנחנו עוד רחוקים מאד כמה פאזות מזה, אבל משהו בשנתיים האחרונות זז.

ד"ר עואד אבו פריח: הפחד שלי הוא שלא נחכה עוד חמישים שנה כדי שהמצב הזה יתוקן.

ד"ר עואד אבו פריח: באמת עברו חמישים שנה של עוול ודוח כץ המפורסם, אנחנו לא יודעים איפה הוא נמצא.

ד"ר עואד אבו פריח: אומרים לנו שיבנו השנה מספר כיתות, אבל אני רואה את הילד שלי לומד בגן בתוך מקלט ועוד לא בנו לו כיתה.

ד"ר עואד אבו פריח: מתי יבנו לו כיתת גן?

ד"ר עואד אבו פריח: שנת הלימודים מתחילה בעוד שלושה חודשים.

ד"ר עואד אבו פריח: צריך לפתוח היום מאות כיתות גן ואנחנו לא רואים שהתחילו.

ד"ר עואד אבו פריח: אומרים לנו כל הזמן שבחודש הבא יבנו, אבל אנחנו לא רואים שזה באמת קורה.

ראובן ריבלין: כמה כיתות נבנו ברהט בשנה האחרונה?

ד"ר עואד אבו פריח: אני לא יודע את המספרים.

ד"ר עואד אבו פריח: צריך לבנות יותר משבעים כיתות גן ועוד לא נבנתה אף כיתת גן אחת.

ד"ר עואד אבו פריח: אנחנו רחוקים מאד מלהתחיל לבצע את הדברים האלה.

ד"ר עואד אבו פריח: בחינוך המיוחד הכניס איציק תומר בשנתיים האחרונות את תכנית ההשתלמות של המורים.

ד"ר עואד אבו פריח: תכניות ההתערבות האלה חשפו באופן מפחיד את בעיית החינוך המיוחד כי פתאום התגלו בכיתות גבוהות אחוזים גבוהים של ילדים שלא יודעים קרוא וכתוב, ילדים שיש להם בעיות מאד קשות וצרכים מאד מיוחדים ואין איפה לקלוט את התלמידים האלה.

ד"ר עואד אבו פריח: גילינו אותם, אבל מה יעשו איתם?

ד"ר עואד אבו פריח: יישארו או לא יישארו?

ד"ר עואד אבו פריח: יפתחו להם בית ספר מיוחד?

ד"ר עואד אבו פריח: כן, רוצים לפתוח להם בית ספר מיוחד אבל מי ילמד בו?

ד"ר עואד אבו פריח: אין הכשרה מקצועית.

ד"ר עואד אבו פריח: אין היום מורים לחינוך מיוחד וכרגע צריך כמאה מורים לחינוך המיוחד.

ד"ר עואד אבו פריח: עכשיו אנחנו מדברים על משהו באוויר שאנחנו לא רואים אותו בשטח.

ד"ר עואד אבו פריח: אני נמצא בשטח כל הזמן ואני רחוק מאד מלראות את התכניות האלה באמת מבוצעות.

ד"ר עואד אבו פריח: לקהל שנמצא פה וגם לכם אני אומר שאתם הולכים לקלוט את הילד המידרדר והבדואי המידרדר גם ייקלט פה כמו שברהט ובכל האיזורים ירגישו אותו.

ד"ר עואד אבו פריח: יש היום סכנה שהרבה ילדים ידרדרו כי יש היום כ=50% נשירה מבתי הספר ואין איפה לקלוט את התלמידים הנושרים.

ד"ר עואד אבו פריח: אם הם ידרדרו, בסוף כולנו נשלם רווחה וכו' וכולנו נסבול, גם היהודים וגם הבדואים.

ד"ר עואד אבו פריח: לדעתי הפריפריה האמיתית נמצאת אצלנו ואם יש חברה שלא מסתכלת על הפריפריה ביחס טוב ובזמן הנכון, כל החברה תסבול.

ד"ר עואד אבו פריח: הפריפריה זה כמו מדבר, זה דבר שזז וזה לא דבר קבוע.

ד"ר עואד אבו פריח: אנחנו מדברים על בעיה בקהילה, אנחנו מדברים על בעיית מורים לא מוסמכים, אנחנו מדברים על בעיית ספריות.

ד"ר עואד אבו פריח: אנחנו לא מדברים על זכאות לבגרות כי גם אותם 10% שזכאים לבגרות לא מגיעים כולם לאוניברסיטה.

ד"ר עואד אבו פריח: אם זאב צחור דיבר בהתחלה על שנה א', שחשבתי שזה גם נוגע לנו, שיקחו סטודנטים בדואים על תנאי.

זבולון אורלב: יש סטודנטים בדואים?

פרופ' זאב צחור: יש.

פרופ' זאב צחור: מחצית הסטודנטיות הבדואיות הלומדות במדינת ישראל לתואר BA הן כאן ואצל מחצית מהן הייתי צריך לבוא לאוהל ולשכנע את האבא.

ד"ר עואד אבו פריח: זה דבר מאד מבורך.

ד"ר עואד אבו פריח: אני לא בא לכאן לבכות כי אני חושב שכולנו נבכה בעתיד, גם היהודים וגם הבדואים.

ד"ר עואד אבו פריח: תמיד חשבנו שוועדת החינוך יכולה לעזור, היא הצינור שיכול להביא את הדברים במקום ובזמן הנכון ואתם מרגישים את השטח.

ד"ר עואד אבו פריח: אני רוצה בכמה מילים לסכם מספר נקודות.

ד"ר עואד אבו פריח: רצו להקים לנו ארבעה בתי ספר חדשים, אחר כך התברר שמדובר בשלושה, אחר כך אמרו לנו שניים ועכשיו יש בעיית מיקום.

ד"ר עואד אבו פריח: המיקום של בית הספר מאד מאד חשוב, שלא יקימו לנו בית ספר היכן שהם רוצים או היכן שמשרד הפנים רוצה.

ד"ר עואד אבו פריח: שיקימו בית ספר היכן שנמצאת טובת הילד.

ד"ר עואד אבו פריח: אם באמת מסתכלים על טובת הילד, שיקימו בית ספר היכן שהילד יכול להגיע אליו.

ד"ר עואד אבו פריח: גני ילדים, רוצים להקים גן בתוך בית ספר שקיים עם בעיית חשמל, אבל אף ילד לא יסע באוטובוס שעה וחצי כדי להגיע לגן.

ראובן ריבלין: אתה מדבר על ישובי קבע?

ד"ר עואד אבו פריח: אני מדבר על הישובים הלא מוכרים.

ד"ר עואד אבו פריח: \

ראובן ריבלין: יש לנו בעיה מאד רצינית, הבעיה הזאת ברורה לנו.

ד"ר עואד אבו פריח: אתם יודעים שבבית ספר אל סאלאם ברהט לומדים היום באוהלים כי צריך להרוס את בית הספר הזה ואף אחד לא לוקח אחריות עליו.

ד"ר איציק תומר: למה אתה אומר את זה?

ד"ר איציק תומר: נמצא מאחוריך ממלא מקום ראש העיר והוא יענה על השאלה הזאת.

ד"ר איציק תומר: הוא מעודכן.

ד"ר איציק תומר: אל תגיד דברים שאתה לא מוסמך לומר.

ד"ר עואד אבו פריח: אף אחד לא לוקח אחריות על בית הספר הזה.

ראובן ריבלין: עם כל הכבוד, הוא יאמר מה שהוא רוצה.

ד"ר איציק תומר: אבל לומר דברים לא מדויקים?

זבולון אורלב: מותר בוועדה.

זבולון אורלב: האוזן סובלת הכל.

רחבעם זאבי: אם בכנסת היו אומרים רק דברים מדויקים, לא היו מדברים.

ד"ר עואד אבו פריח: דיברתי עם יושב ראש ועד ההורים של בית הספר סאלאם והוא חשב שאתם תבקרו אצלו.

ד"ר עואד אבו פריח: אמרתי לו שאתם לא הולכים לבקר והוא הצטער על כך.

ד"ר עואד אבו פריח: הם לומדים עכשיו באוהל כי גם משרד החינוך פסל עכשיו את בית הספר הזה כי הוא מסוכן וגם ועדה חיצונית שהבאנו פסלה את בית הספר בגלל שהוא מסוכן.

ד"ר עואד אבו פריח: אולי בעוד שבועיים-שלושה יהיה פתרון.

ד"ר עואד אבו פריח: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כמה בוגרות תיכון בדואיות רצו ללכת להיות גננות ולא התקבלו?

ד"ר עואד אבו פריח: היום מדובר על עשרות סטודנטיות שהגיעו למספר שלבים כדי להיכנס - -

ד"ר איציק תומר: יש מאתיים מקומות לסטודנטיות שרוצות להיות גננות.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: ממלא מקום ראש עיריית רהט, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני, בוא תצטרף אלינו לשולחן.

פייסל אלהוזייל: אני לא מתבייש להיות בוגר מכללת ספיר ובזכותה אני גם בוגר אוניברסיטה.

פייסל אלהוזייל: אני רוצה לברך את יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת ואת חברי הכנסת על כך שהיתה יוזמה שלהם לקיים את ישיבת הוועדה בפריפריה, אבל הייתי אומר שבמצב של היום אנחנו נמצאים בשוליים של הפריפריה.

פייסל אלהוזייל: מטבעו של אדם להזכיר את הדברים החסרים, אבל בדברים שכן נעשו בקרב המגזר הבדואי יש בעיות.

פייסל אלהוזייל: יש בעיות, גם המשרד במחוז וגם המשרד הראשי מודעים לבעיות ומכירים אותן.

פייסל אלהוזייל: אני חושב שגם יושב ראש הוועדה מכיר את הבעיות כי עד לא מזמן הוא היה מנכ"ל משרד החינוך.

זבולון אורלב: עברו שמונה שנים.

פייסל אלהוזייל: איציק תומר נמצא כאן וגם לכם, כפוליטיקאים יש כל הזכות להמליץ גם על מדיניות.

פייסל אלהוזייל: אני חושב שהגיע הזמן שתהיה מדיניות גם לגבי המגזר הבדואי.

פייסל אלהוזייל: הבעיה בסטנדרטים הקיימים היום ובדרכים הקיימות היום היא שאי אפשר לבוא ולסגור את הפער.

פייסל אלהוזייל: הפער לא נוצר מאתמול או משלשום, הוא קיים מ-48', זה לא שייך לממשלה זאת או אחרת ובתקופה האחרונה יש תאוצה, אבל אי אפשר להדביק את הפער אם לא יילכו לאפליה מתקנת.

פייסל אלהוזייל: אני רוצה לומר רק את האמת, לא רק לראות את חצי הכוס הריקה אלא גם את החצי המלא.

פייסל אלהוזייל: ברהט יש בתי ספר שאפשר להתפאר בהם ואפילו בסביון אין כדוגמתם ומצד שני יש גם בתי ספר כמו בג'בליה, לדוגמה בית הספר אל סאלאם.

פייסל אלהוזייל: שלשום היינו אצל המנכ"לית וגם היא מודעת לבעיה והיא מנסה לקדם את הנושא עם האוצר.

פייסל אלהוזייל: חלק מהתלמידים היום לומדים באוהלים ואני לא רוצה להגיד שאני מכריז מלחמה על משרד החינוך, כי משרד החינוך הביא גם את המהנדס שלו וייאמר לזכותו שגם הוא אמר שהמבנים האלה פסולים ואי אפשר ללמד בהם.

פייסל אלהוזייל: חשוב מאד לדעת שבתקופה האחרונה יש עליהום על האוכלוסיה הבדואית ואין יותר גרוע מלעשות הכללות.

פייסל אלהוזייל: בכל אוכלוסיה, ללא יוצא מן הכלל, יש גם אוכלוסיית שוליים, אבל אי אפשר לבוא ולעשות הכללות.

פייסל אלהוזייל: כולם צריכים להבין שהמציאות היא זאת שהקצינה ולא האוכלוסיה הקצינה.

פייסל אלהוזייל: רהט, לדוגמה, לא רוצה לראות את עצמה כפי שהיא נראתה בשנת 48'.

פייסל אלהוזייל: היא רוצה לראות את עצמה כמו באר שבע וכמו ערד מכל הבחינות.

פייסל אלהוזייל: השר קיבל צו להפעיל גני ילדים מגיל שלוש ולא ניתן ליישם את הצו הזה, יש מחסור והמורים אפילו מקבלים תקציב למאה כיתות, זה בכלל לא מספיק לרהט.

פייסל אלהוזייל: אני זוכר שלביבי נתניהו, כשהיה ראש ממשלה, היה משפט מאד מפורסם שאמר שלכל ילד יהיה מחשב.

פייסל אלהוזייל: בביקור ברהט אמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, צריך לחשוב על קורת גג לפני שחושבים על מחשב לכל ילד.

פייסל אלהוזייל: יש אנשים שחסרה להם קורת גג.

פייסל אלהוזייל: אני מאמין באנשי המשרד שיש להם כוונות טובות לקדם את העניינים שלנו, אני מאמין גם באנשי הוועדה שרוצים לקדם ואני חושב שצריך לסייע למכללה הזאת כי היא משרתת גם את האוכלוסיה הבדואית.

פייסל אלהוזייל: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: אנחנו נעבור עכשיו לנושאים אחרים שיש לאיזור עניין בהם.

זבולון אורלב: שי, בבקשה.

4635: הייתי רוצה לדבר על נושא מיפוי החינוך המיוחד בנגב.

4635: בית הספר הזה לא במקרה הפך להיות מקור שואב לצרכי חינוך מיוחד כחלק מלימודים בתוך קהילה בכיתות הרגילות, לא כמוסדות סגורים, לחינוך המיוחד, על מיפוי נרחב שמקיף גם את המחוז של איציק תומר וגם את המינהל לחינוך התיישבותי של דודיק.

4635: המשרד בתוכו לא השכיל להגיע להסכמה ביחס למיפוי החינוך המיוחד בנגב.

4635: יש לנו מחלוקות קשות בין שני האדונים שיושבים פה איתנו לבין ראש האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך לבין סמנכ"ל המשרד למיפוי ולתכנון ביחס למיפוי החינוך המיוחד בנגב.

4635: נוצר מצב שבו לכאן מגיעים ממקומות מרוחקים, לא עושים את זה כי יש חלופות רלוונטיות במקומות המגורים אלא עושים את זה בלית ברירה, וכנראה שמקבלים חינוך כל כך טוב שההורים לא מוכנים לוותר עליו, גם אם זה כרוך בנסיעה של שעתיים ביום לילד אל בית הספר וחזרה.

4635: אנחנו נמצאים ללא מענה בנושא הזה חרף המון המון רצון טוב.

4635: כולם מטפלים בנו וזה אולי הדבר הגרוע ביותר כי אם רק אחד היה מטפל בנו, זה היה נגמר.

4635: כולם מטפלים בנו אבל שום דבר לא סגור לגבי השנה הבאה.

4635: לא ברור מה היא מדיניות משרד החינוך ביחס לנושא מיפוי החינוך המיוחד בנגב.

4635: אנחנו נמצאים חודשיים לפני שנת הלימודים, אנחנו רושמים תלמידים אחרי ועדות השמה מערד ועד אשדוד אבל אנחנו לא יודעים אם אנחנו עושים נכון.

4635: מצד שני אנחנו לא נדחה אותם כי לילדים האלה אין פתרונות במקומות אחרים.

4635: אנחנו נמצאים בתווך וכולם מחלקים לנו מחמאות.

4635: זה מאד נחמד לקבל מחמאות מכולם אבל חומר ולבנים לא נותנים ביד.

4635: אין מיפוי לעניין הזה, אין תכנון לכיתות בנושא הזה ובאיזשהו שלב נצטרך להפסיק ולהגיד לא.

4635: נבקש את עזרתכם כדי שהנושא הזה, שנמשך כבר שנה וחצי, ייפתר.

4635: מאד נשמח אם תהיה מכם עזרה כדי שהמשרד יגבש מדיניות בנושא ומקובל עלינו כל מה שיוחלט.

4635: אם יוחלט שאנחנו לא מקבלים את ילדי החינוך המיוחד של הנגב, נחיה עם זה, אם יוחלט שזה יהיה תפקידנו, נישא בכבוד בעניין.

4635: אנחנו ממש מעמידים את שירותנו בנושא הזה, אבל אנחנו נצטרך גם את החומר והלבנים וזה לא ניתן.

4635: אנחנו תקועים כבר שנה וחצי בלי החלטה של משרד החינוך.

זבולון אורלב: הרשה לי לתקן אותך, אמרת כמה פעמים חומר ולבנים ולפי המקרא מספיק שנותנים את החומר ואתה כבר יודע לעשות לבד את הלבנים.

זבולון אורלב: מועצת התלמידים, אלי בבקשה.

אלי תורג'מן: רציתי להתייחס לבעיה של הבדואים.

אלי תורג'מן: מועצת התלמידים והנוער הארצית השתתפה בכנס של הבדואים וקצת ירדנו לשטח וראינו באמת מה עובר עליהם.

אלי תורג'מן: אני שואל את עצמי וכך גם כל חבר במועצה הארצית, אם אנחנו היינו חווים את זה, איך היינו מסתדרים?

אלי תורג'מן: אין להם מבנים, אחד מתוך עשרה מקבל תעודת בגרות שלא לדבר בכלל על כך שהם לא מגיעים לאוניברסיטאות ולמכללות.

אלי תורג'מן: אני יודע שהחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי במגזר היהודי לא הכי מוצלח אבל הוא עוד בסדר ולכן אנחנו מבקשים לשים את הדגש על המגזר הבדואי וגם לא להזניח את המגזר היהודי.

אלי תורג'מן: רציתי להתייחס לנקודה של החינוך ההתיישבותי ובתי הספר המקיפים בכלל.

אלי תורג'מן: דיברתי אתמול עם 12 בני נוער ועם שלוש אימהות.

אלי תורג'מן: כשהתלמידים מגיעים לכיתה ט' ואולי הם לא כל כך מצליחים בכיתה הזאת, מיד אומרים להם שהם יהיו בכיתת הכוון שבה יש פחות מ-14 יחידות לימוד.

אלי תורג'מן: עם 14 יחידות לימוד אין לתלמיד מה לעשות אחר כך.

אלי תורג'מן: או שאומרים להם: אתם תהיו בכיתות מב"ר, שהן כיתות מעבר לבגרות וכך העליה בנשירת התלמידים עולה.

אלי תורג'מן: בתי הספר לא נותנים מענה לתלמידים והתלמידים רוצים ללמוד, אבל הם עוזבים את מערכת הלימודים והולכים הביתה.

אלי תורג'מן: אני יודע שבעתלית החינוך הבלתי פורמלי והחינוך הפורמלי לא כל כך טובים, הרבה תלמידים מידרדרים לפשע, מעשנים סמים ואנחנו מבקשים עזרה אבל אף אחד לא עוזר לנו.

אלי תורג'מן: יודעים את הבעיה אבל אין לנו תשובות.

אלי תורג'מן: אנחנו רוצים לקבל תשובות ולדעת למי לפנות.

זבולון אורלב: הנושא הזה מאד מאד חשוב אבל הוא לא נקודתי, הוא לא בסדר היום כרגע.

זבולון אורלב: זה בהחלט נושא לדיון ואנחנו נטפל בו.

זבולון אורלב: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למנהל התיכון, לאהרל'ה רוטשטיין, ואני מבקש שתתייחס גם לסוגיה של היחסים בין בית הספר לשדרות וגם אם אפשר להבין את משמעויות הקיצוצים בחינוך ההתיישבותי.

אהרל'ה רוטשטיין: אני רוצה לפתוח דווקא בקשר עם שדרות כי אני חושב שזה נושא שלא יירד מסדר היום גם אם הוא יפתור את כל הבעיות התקציביות שלנו, מתוך העובדה שאנחנו חיים בשכנות.

אהרל'ה רוטשטיין: כפי שכבר נרמז בתחילת הדיון אפשר לראות את הפערים בין מה שמתרחש בשער הנגב ובין מה שמתרחש בשדרות.

אהרל'ה רוטשטיין: אני רוצה לומר דבר אחד כהנחת יסוד.

אהרל'ה רוטשטיין: אנחנו נמצאים בפריפריה וכולנו פריפריה.

אהרל'ה רוטשטיין: אי אפשר לחשוב שפותרים את בעיית הפריפריה בכך שמוציאים את שולי הפריפריה מתוך הפריפריה אלא להיפך, צריך להכניס את שולי הפריפריה לתוך הפריפריה על מנת ליצור יתר שיוויוניות.

אהרל'ה רוטשטיין: יש כאן בתי ספר של המינהל לחינוך התיישבותי שנמצאים באיזור הדרום והם בתי ספר לדוגמה, לא רק בגלל המשאבים המוזרמים לבית הספר אלא בגלל האופן המיוחד שבמשך דורות על גבי דורות של תלמידים, מורים ומתיישבים התייחסו למערכת החינוך.

אהרל'ה רוטשטיין: המערכת הזאת היום צריכה להיות מגוייסת לצמצום הפערים, היא לא צריכה להיות המערכת המותקפת על ידי המערכת החיצונית בכך שהיא הצליחה להגיע למה שהיא הגיעה.

אהרל'ה רוטשטיין: בוויכוח הזה הייתי רואה את עצמי כמנהל בית ספר מקיף, שאני בהחלט שמח לומר שההישגים שלנו לא מבוטלים להעמיד את עצמנו לרשות המערכת הכללית בנקודה הזאת.

אהרל'ה רוטשטיין: אם אנחנו מקבלים איזושהי עדיפות, אנחנו מחוייבים באמצעות העדיפות הזאת לגרום לצמצום פערים ולא להיפך.

אהרל'ה רוטשטיין: אמרתי את זה מכיוון שעכשיו אני נמצא בסערה שהיא מעין סערה פוליטית זוטא.

אהרל'ה רוטשטיין: בעבר לא קלטנו את ילדי שדרות מתוך הנחות והשגות אידאולוגיות של פעם שאין להם שום משמעות לגבי היום.

אהרל'ה רוטשטיין: נחשבנו לבתי ספר אליטיסטים, סגורים ומתנשאים.

אהרל'ה רוטשטיין: מרגע מסוים, כאשר ירד לנו האסימון, כאשר הבנו שמי שצומח באיזושהי בועה, עושה את עצמו וצריך להרחיק כדי להשאיר, פתחנו את בית הספר.

אהרל'ה רוטשטיין: מרגע שפתחנו את בית הספר הפכנו להיות מוכים בכיוון השני של מיטב הנוער של הפריפריה מגיע אלינו.

אהרל'ה רוטשטיין: עכשיו שוב סגרנו את בית הספר ושוב זה חוזר על עצמו בצורה כמעט פרדוקסלית.

אהרל'ה רוטשטיין: בית ספר שער הנגב סגר קליטה לפני ארבע שנים לילדי שדרות מתוך הסכמה הדדית של שני המנהלים.

אהרל'ה רוטשטיין: אנשי הרשויות לא התערבו כלל בנושא.

אהרל'ה רוטשטיין: ישבנו אנשי הפדגוגיה והגענו למסקנה שהחלשה של בית הספר שדרות לא תגרום לחיזוק בית ספר שער הנגב אלא להיפך.

אהרל'ה רוטשטיין: ישבנו והחלטנו החלטה אסטרטגית, שאנחנו לא קולטים את ילדי שדרות כי אנחנו רוצים שילדי שדרות יוזרמו לתוך שדרות על מנת לחזק את המערכת בשדרות.

אהרל'ה רוטשטיין: מה אנחנו כן רוצים לעשות?

אהרל'ה רוטשטיין: אנחנו רוצים להתחיל לפתח מסלולים שבהם אפשר לשמור על גאוות המערכת המקומית ולהתחיל להזרים במערכות היחודיות.

אהרל'ה רוטשטיין: לדוגמה: אם מאתיים מטרים ממני יש בית ספר בשדרות ושם יש מגמת תקשורת שאני יכול ללמוד ממנה ובשער הנגב יש מגמה פיסיקלית שהם יכולים ללמוד ממני, נתחיל להזרים תלמידים באופן מבוקר מבלי לפגוע בליבות של בתי הספר.

אהרל'ה רוטשטיין: גם את זה כבר ניסינו ובמשרד יש נסיון כזה עם בתי ספר בצפון.

אהרל'ה רוטשטיין: יש נסיון עם שלושה בתי ספר שמזרימים ילדים אחד אל השני במגמות ההתמחות שבהם הם חזקים ויש ללמוד מהדברים האלה.

אהרל'ה רוטשטיין: הנקודה היא שחייבים להתחיל לחשוב יחד, לא איך אנחנו עומדים מולם או איך הם עומדים מולנו אלא איך גורמים לשיתוף פעולה כזה שלא יפגע בנו ובהם וזה אפשרי.

אהרל'ה רוטשטיין: זה אפשרי אם הפוליטיקאים יתנו לפדגוגים להתחיל לעבוד.

אהרל'ה רוטשטיין: יש המון מה לעשות בעניין הזה, יש המון רצון טוב לעשות בעניין.

אהרל'ה רוטשטיין: היום מתכנסת הוועדה של הסתדרות המורים לחלוקת פרסי חינוך.

אהרל'ה רוטשטיין: יושב צוות שער הנגב עם צוות משדרות ועם צוות מחורה על פרוייקט משותף שאנחנו עושים כבר ארבע שנים שנקרא פרוייקט השלום.

אהרל'ה רוטשטיין: זה לא סתם פרוייקט שלום, אלא מדובר בשלושים ילדים מכל ישוב שנפגשים במשך ארבע שנים, יושבים יחד, לומדים להכיר אחד את השני, יוצרים מירקמים חברתיים ויוצרים מירקמים הדדיים של היכרות.

אהרל'ה רוטשטיין: את זה צריך לפתח אבל על זה אף אחד לא מדבר, את זה לא שומעים אבל זה הופך להיות גם בשדרות וגם בשער הנגב איזושהי נקודת אחיזה, שבאמצעותה אפשר להרים את העסק הזה לשמיים.

אהרל'ה רוטשטיין: צריך לעשות, לא לצמצם ולא לתקוף אלא לעשות.

אהרל'ה רוטשטיין: אם היו באים אליי ושואלים אותי: בשבוע העבודה של המינהל לחינוך התיישבותי, כמה עבודה אתה נותן בשיתוף פעולה עם שדרות?

אהרל'ה רוטשטיין: היינו יכולים להגיע להישגים הרבה יותר גבוהים מהוויכוח האם להוריד 2.2 ל-1.6 כן או לא, כי אנחנו מסוגלים היום להעביר את הדברים האלה ולא באופן שבו זה קרה לפני עשרים שנה.

אהרל'ה רוטשטיין: היום, כשהילדה שלי מכפר עזה מתארחת אצל החברה שלה משדרות, היא לא הולכת למעברה בשדרות.

אהרל'ה רוטשטיין: היא באה מהמעברה בכפר עזה אל הווילה בשדרות וגם את זה צריך לזכור.

אהרל'ה רוטשטיין: כל העניין הזה לא כל כך חד צדדי והדברים האלה מתחילים להתיישר.

אהרל'ה רוטשטיין: אני מניח שבעוד עשר שנים מערכת החינוך, גם הפנימית, לא תיראה כפי שהיא נראית היום, אני מניח שהיא תיראה אחרת.

אהרל'ה רוטשטיין: אני חושב שצריך לתת לזמן לעשות את שלו ולפתוח דלתות.

אהרל'ה רוטשטיין: אולי נתחיל לפתוח חלונות אבל לא צריך לתקוף.

אהרל'ה רוטשטיין: לא צריך לומר שבשדרות נראים כמו שהם נראים בגלל שבשער הנגב נראים כמו שהם נראים אלא להיפך, לקחת את שער הנגב כמנוף כדי לקדם את שדרות.

ראובן ריבלין: אתה נושא פה משא של חמישים שנה, והעובדה שבשעתו בני העולים של שנות החמישים היו הולכים לבתי ספר נפרדים מבני הישוב הוותיק, היא דבר שהיה בכיה לדורות והיום הוא לא קיים יותר.

ראובן ריבלין: הדילמה קיימת ואנחנו לא ניתן בשום אופן, עד כמה שזה תלוי באנשים בעלי השקפת עולם חינוכית כמו שלי, להעביר את הכוחות המצוינים משדרות לכאן כאילו נותנים להם פרס וכאילו החברים הנחשלים נשארים כיתה.

ראובן ריבלין: מצד שני זה אנטי תיזה של מה שאמרנו קודם.

ראובן ריבלין: טוב היה לו היה בית ספר אחד לכולם, אבל זה לא קיים כאן.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, תאמר לי כמה מבוגרי בית הספר הזה ממשיכים במכללה האקדמאית.

אהרל'ה רוטשטיין: קשה לי לומר במספרים מדויקים.

ראובן ריבלין: אני מבין ש-50% מתושבי שדרות שיכולים ללכת ללימודים אקדמאים נמצאים כאן, כך למדתי מדוח מבקר המדינה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת ש-50% מתושבי שדרות שיכולים להמשיך בלימודים אקדמאים, באים למכללה הזאת.

ראובן ריבלין: כמה מבוגרי בית הספר הזה נמצאים פה ולא באוניברסיטה בירושלים?

אהרל'ה רוטשטיין: אני אומר את זה בלי אחריות של בדיקה, בין 15% ל-20%.

ראובן ריבלין: שאר ה-80%, חלקם לא הולכים לאקדמיה אלא ממשיכים בחיים אחרים וחלקם ממשיכים בלימודים אקדמאים, איפה?

אהרל'ה רוטשטיין: בעיקר בבאר שבע אבל גם במרכז הארץ.

זבולון אורלב: אין פה כל המחלקות.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח בכלל.

4635: אם זה באר שבע, זה מצוין.

ראובן ריבלין: האוניברסיטה בבאר שבע היא אוניברסיטה מובילה.

זבולון אורלב: נציג החינוך המיוחד, בבקשה.

אל-סייד רמאדן: יש לנו מספר בעיות ותמיד היתה לנו בעיה של איתור ילדים בעלי צרכים מיוחדים עד שהגענו לאיתור חלקי ולא מלא, אבל לצערנו עד לרגע זה לא מוצאים מסגרות מתאימות לאותם ילדים לאחר שהם עוברים ועדות השמה.

אל-סייד רמאדן: דוח של משרד החינוך מראה על מספר גדול של ילדים, שחלק גדול ממנו נמצא ללא מסגרות.

ראובן ריבלין: חלק גדול אפילו לא אובחן, זאת הבעיה.

אל-סייד רמאדן: אני מדבר על אלה שעברו ועדות השמה, שאובחנו.

אל-סייד רמאדן: חלק גדול מהם, כ-500 תלמידים עברו ועדות השמה והם ללא מסגרת.

אל-סייד רמאדן: אינני יודע איך משרד החינוך ערוך לכך, האם יש לו באמת תכנית אב לזה?

ראובן ריבלין: בחוק שאנחנו מכינים לגבי לקויי שמיעה, אנחנו מטפלים בנושא שדיברת עליו, לפחות לגבי איבחון ואני מקווה שזה יקבל פתרון חוקי.

ראובן ריבלין: כך כל אזרחי ישראל יהיו תחת אותו חוק ולא יהיה הבדל.

עתא: בנוסף לדברי חבריי אני רוצה להוסיף נקודה מאד חשובה וזה בנושא האלימות בקרב תלמידי בתי הספר הבדואים.

עתא: האלימות חוגגת בתוך כתלי בית הספר והיא נגרמת כתוצאה מכמה דברים שחסרים וצריך לתקן אותם.

עתא: ראשית, כמעט ולא קיימת אבטחה בבתי הספר, הנשירה של הבנות עקב האלימות היא דבר בדוק והנשירה אדירה מאד, במיוחד בקמפוסים של החטיבות.

עתא: שם הקמפוסים דחוסים, יש אלף תלמידים ואי אפשר יחד ללמוד.

עתא: ליד זה יש גם בתי ספר תיכוניים וגם שם האלימות חוגגת.

עתא: רק לפני שבוע היה גז מדמיע בתוך בית הספר והבת שלי כבר שבוע לא לומדת.

עתא: אנחנו רוצים להקציב יותר שעות לחינוך קהילתי כדי לשתף את הקהילה עם בית הספר ועם החינוך.

עתא: אני רוצה מאד לפתור יחד עם משרד החינוך את בעיית האלימות, אם זה אבטחה, אם זה גידור ואם זה חינוך נגד אלימות.

עתא: תודה.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: ד"ר איציק תומר, מנהל מחוז הדרום, שגם ביקש להתנצל על כך שבסיום דבריו עליו לעזוב.

ד"ר איציק תומר: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן בעיקר לגבי המגזר הבדואי.

ד"ר איציק תומר: נעשה מאמץ גדול מאד בשנים האחרונות לקדם את כל מה שקורה, את כל בעיות החינוך במגזר.

ד"ר איציק תומר: כמו שאמרו קודמיי אי אפשר בחמש שנים לפתור את כל הבעיות והבעיות הן מרובות.

ד"ר איציק תומר: נתנו פתרונות ברהט ואישרנו 33 כיתות.

ד"ר איציק תומר: האם זה נותן את כל הפתרונות?

ד"ר איציק תומר: אני אומר חד משמעית שלא, כי אם היום הייתי נותן מאה כיתות לרהט, גם זה לא היה מספיק ואין לי כרגע מאה כיתות.

ד"ר איציק תומר: אני פונה לוועדת החינוך של הכנסת ואומר שיש לעשות מאמץ עילאי.

ד"ר איציק תומר: המדינה חייבת לבוא ולהוסיף תקציב נוסף על הקיים משום שהקיים אינו מספק את הדרישות, לא רק בתחום התשתית אלא גם בנושא החינוך המיוחד.

ד"ר איציק תומר: יש היום חוק לחינוך מיוחד אבל התקציב הקיים איננו מאפשר את השמת החוק כפי שהחוק מחייב.

ד"ר איציק תומר: החוק מוגבל, חסרים במערך היום 18 אלף שעות שילוב, שאין לנו מענה תקציבי לשעות האלה.

ד"ר איציק תומר: איך פותרים את הבעיה?

ד"ר איציק תומר: צריך לפתור אותה יחד עם הקהילה, לראות איך יחד פותרים את הבעיה כי חלק מהבעיה היא גם בקהילה, ואת זה אתם לא מציינים.

ד"ר איציק תומר: אנחנו נותנים פתרונות ונכון שהם לא מספקים, אבל אנחנו פועלים לפי היכולות שלנו, לא לפי השיקולים שלנו.

ד"ר איציק תומר: השר הוסיף חמישים מיליון שקל מתקציב המשרד ללא שום תקציב נוסף למערכת החינוך הערבית והדרוזית במדינת ישראל.

ד"ר איציק תומר: אם היו לי היום 150 מיליון, גם זה לא היה מספיק וגם זה היה חלק קטן ממה שצריך לתת עבור הצרכים הנדרשים במערכת החינוך הערבית והדרוזית.

ד"ר איציק תומר: אני מצטער, זה מה שאנחנו יכולים לעשות בנתונים ובתקציבים שעומדים לרשותנו.

ד"ר איציק תומר: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: נציג הסטודנטים, מוטי גיגי, בבקשה.

4635: נברך אותו, הוא נבחר בשבוע שעבר.

מוטי גיגי: אני יושב ראש אגודת הסטודנטים ויחד עם ששת חבריי שיושבים כאן איתי נבחרנו לאגודה לפני שבוע וחצי.

מוטי גיגי: אנחנו מאד שמחים שבאתם ומברכים על ביקורכם במכללה.

מוטי גיגי: יש כמה שאלות שאנחנו רוצים להפנות אליכם: ראשית, מה הפעילות שנעשית לטובת הורדת שכר הלימוד, שכן זהו נושא בוער מאד מבחינת כל הסטודנטים.

מוטי גיגי: האלטרנטיבה שאנחנו מציעים היא מלוות לטובת פעילות קהילתית מלבד פר"ח כדי להגדיל את מספר הסטודנטים שמקבלים מלגות, כגון שותפות 2000, פרוייקט ידידים ויש עוד כמה וכמה פרוייקטים שיעזרו מאד לסטודנטים.

מוטי גיגי: רכז ההסברה שלנו, רמי, רוצה להפנות אליכם עוד כמה שאלות.

מוטי גיגי: תודה.

רמי גזולי: המטרה לשמה הגעתם לפה היא להבין מהאוכלוסיה בשטח מה הבעיות.

רמי גזולי: אנחנו האוכלוסיה.

רמי גזולי: שמעתם את המורים, שמעתם את המרצים, שמעתם את כל המנהלים אבל השארתם אותנו ואת המועצות האחרות, שהן באמת מקור ישיר לבעיות, לסוף.

ראובן ריבלין: מה ששומעים בסוף תמיד זוכרים הכי טוב.

רמי גזולי: דבר נוסף, על פי הנתונים שהועברו אלינו מהכנסת, מתוך 103 ישיבות של ועדת החינוך, הקדשתם 11 ישיבות להשכלה הגבוהה.

רמי גזולי: 11 ישיבות זה אומר 10% ואנחנו מונים קצת יותר מ-10%.

זבולון אורלב: 10% ממה?

רמי גזולי: 11 ישיבות מתוך 103 ישיבות הקדשתם להשכלה הגבוהה.

זבולון אורלב: אתה 10% ממה?

רמי גזולי: 10% מהישיבות שלכם הקדשתם להשכלה הגבוהה וזה אומר דבר אחד, שזאת תעודת עניות לוועדה שהקדשתם רק 10% לאלה שהולכים לאחוז בהגה של המדינה בכל הנושאים החשובים, בכלכלה, בתקשורת, בתעשיה, במדע, במשפט וגם בפוליטיקה.

זבולון אורלב: אני מקווה שאת לימודיך אתה מכין יותר טוב מאשר את הנאום הזה, שאין לו שום יסוד ואין לו שום בסיס.

זבולון אורלב: אין לך שום מושג על מה שאתה מדבר.

ראובן ריבלין: אין בעיה, אנחנו מקבלים את ההערה.

רמי גזולי: אני קצת בדקתי.

זבולון אורלב: לא בדקת שום דבר, אתה לא מבין על מה ה-103 ישיבות ואתה לא יודע איך לחשב.

זבולון אורלב: קודם כל לך תעשה שיעורי בית כמו שצריך ואחרי זה תעמוד ותגיד את מה שיש לך, הרי נשמע כל דבר אם זה רציני.

זבולון אורלב: איך מתחלקות יתר ה-103 ישיבות, אתה יודע?

רמי גזולי: לא.

זבולון אורלב: אחרי שתדע תעמוד ותדבר ואז תראה אם החלוקה ראויה או לא ראויה.

רמי גזולי: אני שמח על ההערה הזאת, לקחתי אותה לתשומת ליבי.

רמי גזולי: אני רוצה להחזיר אתכם קצת לנוסטלגיה, כשאתם הייתם סטודנטים, כשאתה היית סטודנט במכללת מורשת יעקב ואתה באוניברסיטה העברית.

רמי גזולי: למדתם כולכם להיות סטודנטים ואתם יודעים כמה זה קשה להיות סטודנטים.

רמי גזולי: אתם יודעים שאנשים באים אחרי לילה שלם שבו הם עבדו, הולכים ללימודים והם חושבים איך לגמור את החודש, איך לשלם שכר דירה, איך לשלם שכר לימוד.

ראובן ריבלין: וגם לגדל ילדים.

ראובן ריבלין: בגיל 21 היינו גם אבות לילדים.

ראובן ריבלין: הסתדרנו בחיים.

רמי גזולי: אף אחד לא חושב קצת על הסטודנטים.

רמי גזולי: בנוסף לזה צריך להיות לסטודנטים פטור מלא משכר לימוד עד התואר השני, מה שהבטיח ראש הממשלה.

זבולון אורלב: אני מסכים איתך, תודה רבה.

רמי גזולי: רק שניה.

זבולון אורלב: סליחה, אני קובע כאן.

זבולון אורלב: תאמר משפט אחרון לסיכום.

רמי גזולי: אני חושב שההתייחסות לסטודנטים כרגע, בשלב זה, היא התייחסות ממש לא יפה.

רמי גזולי: אתם לא רוצים לבנות איתנו ואנחנו רוצים לבנות איתכם.

רמי גזולי: אנחנו רוצים להראות לכם מה כואב לנו מהשטח.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: רשות הדיבור לשמואל דוד מעמותת שתיל.

זבולון אורלב: אולי תאמר מילה אחת על העמותה.

שמואל דוד: שתיל נותנת תמיכה ויעוץ לאירגוני מתנדבים.

שמואל דוד: אנחנו מדברים כאן על חינוך בפריפריה והציגו כאן אירגוני הבדואים את הבעיות הקשות שלהם.

שמואל דוד: בדקתי את נתוני הזכאות לבגרות כדי להכין שיעורי בית, והנתונים מתייחסים לשנת 98'.

שמואל דוד: בנתיבות – 49% זכאות לבגרות, בשדרות – 54% זכאות, באופקים – 30% זכאות, ברהט – 26.4% זכאות.

שמואל דוד: רהט היא אלופה בקרב המגזר הערבי והשנה במזל טוב, במגזר הבדואי בדרום הגיעו ל-13.1% בגרות.

שמואל דוד: תחשבו מה אומר הנתון הזה וזה אומר שהרבה מאד מהמוסדות לא מגיעים בכלל להתקרב לזה, זה אומר שהרבה מאד מהמוסדות נגמרים בכיתה ט'.

שמואל דוד: אתה מסתכל על מפת החינוך של הדרום בחינוך הערבי, ואתה רואה שבית הספר נגמר בכיתה ט'.

שמואל דוד: הסתובבנו היום בסביבה מאד מטופחת.

שמואל דוד: אנשים כאן בונים ובונים יפה.

שמואל דוד: אני מסתכל על הנתונים שהצגתם, משהו בין 2% ל-3% מהסטודנטים אצלכם הם בדואים, 70 מתוך 3,000 זה לא הרבה יותר מזה.

שמואל דוד: אם אתם מדברים על אינטגרציה מכל הכיוונים ואתם גם עושים אינטגרציה, יש תקציבים, אתם מבקשים עוד וכל הכבוד ותצליחו, אנחנו קוראים לכם לעשות את זה במשולב ובמשותף עם האוכלוסיה בסביבה והאוכלוסיה הראשונה שצריך לפתוח לה דלתות היא האוכלוסיה הבדואית.

ראובן ריבלין: כמה סטודנטים בדואים שהם בעלי הכשרה להתקבל למקום הזה ביקשו להתקבל ולא התקבלו.

שמואל דוד: זאת לא השאלה.

שמואל דוד: השאלה היא איזה מלגות ניתנות ולמה הם לא מסיימים את כיתה ט' ואת כיתה י'.

שמואל דוד: אנחנו קוראים לכם לעזור בנושא הזה, לא מתוך פטרוניות וגם לא מתוך איזושהי קנאה או טינה.

שמואל דוד: אנחנו יודעים שהגישה כאן היא חיובית ואנחנו מברכים עליה, אבל אנחנו רואים איך נראה הדשא פה ואיך נראה הדשא שם וההבדלים הם גדולים.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: יפיק, מנהלת דסק חבר העמים במחלקה לחינוך בסוכנות היהודית, מבקשת להתייחס לפרוייקט נעל"ה.

יפיק זרקא: אני רוצה לנצל את הבמה להערה מאד משמעותית מבחינת הסוכנות.

יפיק זרקא: כולנו התרשמנו היום ואכן התרשמנו ממה שנעשה כאן בשער הנגב.

יפיק זרקא: אני בעברי שותפה לעשיה בשער הנגב ואני גאה על כך.

יפיק זרקא: מה שראינו היום כאן בהחלט מלבב ואני מקווה שתמשיכו בדרך הזאת.

יפיק זרקא: עם זאת אני רוצה להציג את הבעיה שלנו.

יפיק זרקא: מבחינתנו יש לנו הרבה יותר ילדים ברוסיה.

יפיק זרקא: נכון לשנה זאת יש לנו 3,000 נערים שיעמדו בתור למבחנים אבל לצערי, בשנת 99' 40% מתוך המועמדים שלנו התקבלו למשרד החינוך והשנה 36%.

יפיק זרקא: זה אומר שמבחינתנו יש בעיה כי החבר'ה המצויינים אכן מתקבלים, אבל כפי שהתבטאה אותה נערה בכיתה, נשארים שם הרבה חברים שלה שהם לא פחות טובים.

יפיק זרקא: הבעיה שלהם היא שהם לא מסוגלים לעמוד במסלול עיוני שמשרד החינוך דורש היום.

יפיק זרקא: אני קוראת לכם בשם חבריי ללכת על מסלול מקביל.

יפיק זרקא: יש פה תשתית מצויינת ואני בטוחה שגם במקומות אחרים יש תשתית מצויינת, טכנולוגית, ואפשר ליצור מסלול מקביל למסלול העיוני.

ראובן ריבלין: זה לא תפקידה של הסוכנות?

יפיק זרקא: לא.

יפיק זרקא: הקטע שלנו מסתיים ברגע שהם עוברים את המבחנים וזה עובר למינהלת.

יפיק זרקא: אנחנו מכינים את הנוער הזה שם לקראת העליה.

יפיק זרקא: משרד החינוך מעביר אלינו את התוצאות ואנחנו צריכים להתמודד בשטח עם כל מפחי הנפש, עם כל האכזבות ועם כל התשובות השליליות להורים.

ראובן ריבלין: כמה משרד הקליטה מסייע בעניין הזה?

זבולון אורלב: הוא לא מסייע.

זבולון אורלב: משרד החינוך משלם הכל.

יפיק זרקא: לכן אני קוראת לשבת ביחד ולהגיע למסלול מקביל שיכול להיות לעזר לכולנו.

זבולון אורלב: זהו נושא שכבר עומד על השולחן הרבה שנים.

זבולון אורלב: אהרל'ה רוטשטיין ביקש להתייחס לנושא הקיצוצים בחינוך ההתיישבותי.

אהרל'ה רוטשטיין: דיברתי על שדרות ושכחתי שמקצצים אותנו.

אהרל'ה רוטשטיין: אני רוצה לתת לכם כמה נתונים מאד מאד בסיסיים לגבי הקיצוצים ואני אעשה את זה בקיצור נמרץ.

אהרל'ה רוטשטיין: הקיצוץ במחזור י' במינהל יהיה עשרה מיליון שקל, וזה אומר שפעילויות מחזור י' בשנת תשס"א יקוצצו, גם השעות יקוצצו וזה אומר גם לגבי שכר עבודה.

זבולון אורלב: יש במועצה האיזורית כמה קיבוצים ששייכים למר"צ.

זבולון אורלב: תגיד להם לבוא ולעשות הפגנה.

אהרל'ה רוטשטיין: החלטת לזרות לי מלח על הפצעים.

זבולון אורלב: למה לא?

זבולון אורלב: אם אנשי ההתיישבות במר"צ לא יילחמו, מי יילחם?

זבולון אורלב: המפד"ל תילחם?

4635: אני מברך על האמירה הזאת.

זבולון אורלב: אני מוכן להופיע בפני כל קיבוץ של הקיבוץ הארצי כאן במועצה האיזורית ולהסביר לו את זה, שאם הוא לא יעשה מאבק, אחרים לא יעשו את המאבק במקומו.

זבולון אורלב: השתיקות הפוליטיות האלה לא מועילות כי השתיקות הפוליטיות מולידות את כל הקיצוצים האלה.

זבולון אורלב: ההתיישבות יקרה לכולנו, זה לא שחלק אחד בתנועת ההתיישבות והחלק השני יישב בשילוב ידיים.

אהרל'ה רוטשטיין: אני רוצה להציג כמה נתונים שצריכים להדאיג אותנו.

אהרל'ה רוטשטיין: אשתי היא הגזברית של נתיבות והיא עושה שם עבודה יפה מאד כגזברית, אבל אני רוצה שתדעו שסל הטיפוח שלנו, בגלל חישוב שאיננו צודק, מעמיד אותנו יחד עם רמת השרון.

אהרל'ה רוטשטיין: אני מציע לכם לבקר ברוחמה, בנחל עוז ובקיבוצים האלה, ואם מישהו מדבר על ציונות – אלה היו בעבר הציונות.

אהרל'ה רוטשטיין: אני מציע לבקר בהם לפני שנותנים יד להתמוטטות שלהם.

אהרל'ה רוטשטיין: נציג מועצת התלמידים דיבר על מב"ר וכל כיתות הכוון.

אהרל'ה רוטשטיין: הלוואי והיו נותנים לי מב"ר וכיתות הכוון, הלוואי והיו נותנים לי את זה כי אז הייתי יודע לעשות עם זה מה שצריך.

אהרל'ה רוטשטיין: בכיתת מב"ר אחת שנותנים לי בשער הנגב, מהממוצע הארצי אני מוציא 50% זכאות מלאה לתעודת בגרות.

אהרל'ה רוטשטיין: תנו לי שתי כיתות מב"ר ואני אקפיץ בעוד 10% את כל הזכאות.

זבולון אורלב: תודה רבה, חבר הכנסת גנדי, אתה רוצה לומר מילות סיכום?

רחבעם זאבי: אני לא חבר בוועדה ואתמול התחבטתי והתלבטתי לאיזה סיור משמונת הסיורים שיצאו היום מהכנסת אצטרף.

רחבעם זאבי: אני נותן לעצמי ציון טוב מאד על כך שבחרתי את הבחירה הנכונה, מפני שעלו פה בעיות אבל בשבילי היה חשוב החלק שממלא את המצברים, שמראה לך את העשיה, שמראה לך את המשך העבודה שנעשית, גם כשיש בעיות.

רחבעם זאבי: לראות פה את הקמפוס הזה שמשלב בתוכו את כל הגילים, את כל המגזרים של החינוך במקום אחד עם הסתייעות הדדית, עם תמיכה הדדית, זאת דוגמה לחיקוי במקומות אחרים בארץ.

רחבעם זאבי: אמנם זה קל להגיד וקשה לבצע, אבל ראינו פה עשיה יפה.

רחבעם זאבי: היות ואינני שותף לבעיות הקבועות שעולות בוועדת החינוך, אני יוצא מפה עם הרגשה מצויינת לא על חצי הכוס המלאה אלא על שלושת רבעי הכוס המלאה שראינו היום.

רחבעם זאבי: בטוחני שאם הייתי הולך לכל אחת מהוועדות האחרות, הייתי עד לוויכוחים ולצעקות.

רחבעם זאבי: היום הזה היה בשבילי יום טוב ואני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה וליושב ראש המועצה האיזורית על החוויה שהיתה לי.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: חבר הכנסת רובי ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אני מאד מודה לכם על האירוח שארחתם אותנו כאן.

ראובן ריבלין: הגענו לכאן לפני חג השבועות, שבו אנחנו מתפללים את תפילת הלל, אנחנו היהודים, ובתפילת הלל אנחנו מדברים גם על הושיעה נא וגם על הצליחה נא.

ראובן ריבלין: אנחנו אומרים פעמיים הושיעה לפני שאנחנו אומרים הצליחה נא.

ראובן ריבלין: אנחנו בערב שבועות הגענו להצליחה נא הראשון, אם כי אנחנו מבקשים גם את ההצליחה נא השני.

ראובן ריבלין: יש כאן מוסד חינוכי לתפארת שנתקל בבעיות כאלה ואחרות, שהן רק במובן של שיפור וחיוב.

ראובן ריבלין: משני הצדדים נמצאות פריפריות.

ראובן ריבלין: אנחנו באנו לנגב ואולי הגענו לאיזשהו מקום שבו מאופיינות כל הבעיות.

ראובן ריבלין: מהצד השני של הכביש נמצאת שדרות, שהיא בבעיה לא פשוטה, בעיה בת חמישים שנה לעומת הבעיה שאנחנו נתקלים בה היום והרצון שלנו לחזק את הנושא הזה.

ראובן ריבלין: בכל זאת, כאשר אתה רואה את הדשא של השכן מעבר הגדר ירוק יותר, פעמים רבות אתה לא צריך סכסוך לאומי או סכסוך עדתי כדי ליצור מתחים שאסור שיהיו.

ראובן ריבלין: צריך להביא לידי איזשהו שיתוף פעולה במובן שדיברתם בו, שיתוף במגמות מסוימות, חילופי תלמידים אבל כמובן שצריך קודם כל לטפל בהושיעה נא שם, כי ההושיעה נא שם הוא כבד.

ראובן ריבלין: מוכרחים לומר שבכל שלושת הערים – שדרות, אופקים ונתיבות יש בעיות קשות ביותר אבל הן ממש בעיות קלות לעומת הבעיות שאנחנו נתקלים בהן אצל 120 אלף בדואים שנמצאים כאן, מהעבר המזרחי של המוסד הנפלא הזה.

ראובן ריבלין: שם יש בעיות רבות ששייכות גם לעדה, גם לראיה שלהם את הפתרון של הנושא הבדואי בכל הקשור לדרך החיים של הבדואים, שהיתה במשך מאות שנים, והפיכת הבדואים ליושבי קבע.

ראובן ריבלין: הרבה מתושבי ירושלים, שנחשבים לבני אל באלאד, לפני 400-500 שנה היו בדואים.

ראובן ריבלין: מלבד הבעיות האלה יש בעיות חמורות ביותר של חינוך מיוחד, גם בגלל נישואים בתוך המשפחות הבדואיות.

ראובן ריבלין: אי אפשר להתעלם מזה והבעיות האלה צריכות להיפתר.

ראובן ריבלין: אני יודע שהשנה או בשנה הקודמת כבר נבנו יותר כיתות, אם כי אני חושב שנושאים עליהם התחייבו הממשלות כולן, אנחנו עדיין מתעכבים בהם.

ראובן ריבלין: אנחנו באמת צריכים להיות לכם לפה, לא לנוח ולא לשקוט עד אשר נשיג שיוויון.

ראובן ריבלין: יש לנו גם בעיות אחרות, בעיות של שלום, אבל קודם כל אנחנו צריכים לדאוג לשיוויון והממשלות ידאגו לשלום.

ראובן ריבלין: באמת באתי הנה וראיתי במו עיניי ואנחנו נעביר עוד היום אחר הצהריים את הגיגנו ואת התרשמותנו למליאת הכנסת ונמשיך בעבודתנו.

ראובן ריבלין: לסטודנטים, זה תמיד טוב להיות נבחר חדש ונבחר חדש שלא יודע להתריס, מי ישים לב אליו?

ראובן ריבלין: נבחר חדש שיברך לא שווה שום דבר.

ראובן ריבלין: אני יודע שמקבלים אותך בתקשורת רק כשאתה כסאח, אבל אנחנו בעבודה שלנו בכנסת מטפלים קודם כל בבעיות של הושיעה נא ואחר כך נטפל בהצליחה נא.

ראובן ריבלין: טיפלנו בסטודנטים והם לא מהאומללים ביותר.

ראובן ריבלין: אני מכיר סטודנטים שעבדו לא פחות קשה, עבדו בשלוש עבודות, גידלו משפחה והצליחו בחיים ברוך השם.

ראובן ריבלין: זה שהם הגיעו לכנסת זה רק כי בסוף נמאס להם מדברים אחרים, אבל הם הצליחו להגשים את עצמם בצורה נפלאה והם עבדו קשה מאד.

ראובן ריבלין: המצב של הסטודנטים עכשיו מצריך התייחסות והוועדה בראשות זבולון, אם מתוך מאה ישיבות היא עסקה בעשר מתוכן בסטודנטים, אתה לא יודע כמה זה הרבה.

ראובן ריבלין: אם היית בא לשם ושומע, היית יוצא בוכה ושואל אותנו איך הקדשתם עשר ישיבות לסטודנטים בשעה שהייתם צריכים להקדיש את כל הישיבות לאותם אלה שלא נמצאים במקום שבו אפשר בכלל ללמוד.

ראובן ריבלין: ביקרת פעם בפזורה הבדואית?

זבולון אורלב: תודה רבה לחבריי, לחבר הכנסת רחבעם זאבי ולחבר הכנסת ראובן ריבלין.

זבולון אורלב: תשובות לגיגי אני אתן על ידי כך שאני אשלח אליו את החלטות ועדת החינוך והתרבות, שעסקו בנושא שכר הלימוד.

זבולון אורלב: בתום הישיבה תיגש למנהלת הוועדה, תמסור לה את שמך ואת כתובתך ואני כבר מבקש ממנה כאן, קבל עם ועדה, לשלוח לך את ההחלטות.

זבולון אורלב: את דבריי אני אביא לידי ביטוי בהחלטות הוועדה שהתקבלו על דעת שלושתנו.

זבולון אורלב: ועדת החינוך והתרבות בביקורה בנגב התרשמה מאד מאיכותם של מוסדות החינוך ההתיישבותיים בקרית החינוך שער הנגב, בית הספר היסודי, בית החינוך המשותף התיכוני והמכללה האקדמית.

זבולון אורלב: הוועדה סבורה שיש לחזק ולטפח את מערכת החינוך ההתיישבותית בפריפריה ואת יחסי הגומלין והשיתוף שלה עם עיירות הפיתוח כדי לענות על צרכים לאומיים של פיזור האוכלוסיה וחיזוקה של ההתיישבות כמו גם חיזוקן של עיירות הפיתוח.

זבולון אורלב: הוועדה קוראת למשרד החינוך לשמור על מעמדו המיוחד של החינוך ההתיישבותי ולא לקצץ בו מעבר לשינויים היחסיים בתקציב המשרד.

זבולון אורלב: הוועדה סבורה שיש לשקול את סוגיית הקצאת משאבי המועצה להשכלה גבוהה למכללות בפריפריה, כדי לעודד קבלת סטודנטים מעיירות פיתוח, שיש להשקיע בהם יותר מהעלות הממוצעת של סטודנט במרכז הארץ.

זבולון אורלב: הוועדה התרשמה שפתרונות מערכת החינוך הבלתי פורמלית אינם הולמים את הצרכים ועל המשרד לשקוד על מענה תקציבי ראוי שיאפשר לתלמיד בפריפריה שיוויון הזדמנויות, כפי שיש לתלמיד בעיר.

זבולון אורלב: הוועדה קובעת כי הפער בחינוך הבדואי מחייב ביצוע עקבי של תכנית החומש (דוח כץ), והיא תעקוב שמשרד החינוך יישם את הדוח ויצמצם את הפער.

זבולון אורלב: הוועדה מבקשת להודות על קבלת הפנים והאירוח ומברכת את המועצה האיזורית שער הנגב ואת העומד בראשה ואת ראשי מערכת החינוך באיזור על שהשכילו לאחד תחת קורת גג אחת את כל מוסדות החינוך, דבר שנתן להם ייחודיות מוצלחת הראויה לחיקוי.

זבולון אורלב: לסיום אני מבקש להעניק לראש המועצה האיזורית את שי הכנסת ושוב להודות על האירוח.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה, תודה רבה.