ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 103, 2000-05-31 09:10

זבולון אורלב: בנושא הופעת נציגי ישראל בארוויזיון.

זבולון אורלב: הנושא הזה הגיע לדיון בוועדת החינוך והתרבות בעקבות החלטת מליאת הכנסת להעביר את ההחלטות הדחופות לסדר היום של חברי הכנסת זבולון אורלב, עופר חוגי ויובל שטייניץ לוועדת החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: הוזמנו נציגים ממשרד ראש הממשלה – לצערי, אף אחד מהם לא הואיל להופיע.

סילבן שלום: חמורה במשרד ראש הממשלה, על זה שאין מגיעים.

סילבן שלום: איני רוצה לעבור לסדר היום.

סילבן שלום: אני חושב שבתור השר האחראי, אין זה יכול להיות שהם לא ישתתפו בישיבה שוועדת הכנסת מזמינה אותם אליה.

זבולון אורלב: במשרד ראש הממשלה.

זבולון אורלב: אני מקבל את הערתו של חבר הכנסת סילבן שלום, ואני אכתוב לשר הממונה שאנחנו מוחים על העדר נציגות של משרד ראש הממשלה, נציג השר הממונה.

זבולון אורלב: זה בוודאי בלתי ראוי.

זבולון אורלב: נמצאים כאן תלמידים מחטיבת ביניים "מור" ברעות, כיתות ז', ח', ט.

זבולון אורלב: ברוכים הבאים.

זבולון אורלב: אם תרצו לומר משהו, אפשר להצביע, כמו בכתה.

זבולון אורלב: ההצעה הדחופה לסדר היום במליאת הכנסת עסקה בהופעה המבישה של להקת "פינג פונג" בארוויזיון וגם בתוצאה העלובה, כמובן.

זבולון אורלב: בדברים שלי במליאה קראתי לזה, ששלחנו אנשים לארוויזיון - וקיבלנו חזרה אירו-בזיון; ואני חושב שזה חתך את כל המחנות.

זבולון אורלב: זאת אינה הרגשת בושה של סוג כזה של חלק מהאוכלוסיה, או סוג אחר.

זבולון אורלב: קראנו והבנו שהדבר הזה הוא גם למורת רוחה של רשות השידור, וחשבנו שראוי מאד לדון באותן מסקנות שמתחייבות.

זבולון אורלב: קודם כל, איך נוהגים, ומה המסקנות כלפי הלהקה שהפרה התחייבויות והסכמים.

זבולון אורלב: היא נשלחה, ובסופו של דבר שכחה את השולח ועשתה את עצמה כאילו היא שלחה את עצמה.

זבולון אורלב: האם יש אילו מסקנות כלפי הלהקה?

זבולון אורלב: קראנו שיחייבו אותם בהוצאות, או מסקנות כאלה, או מסקנות אחרות.

זבולון אורלב: קראתי היום בעיתון, שמישהו רוצה לתבוע מהם היום – חבר המליאה נדמה לי – איזה מיליון שקלים.

זבולון אורלב: הוא רוצה לתבוע מהם.

זבולון אורלב: כך מופיע באחד העיתונים.

זבולון אורלב: כמו כן, מה המסקנות לעתיד?

זבולון אורלב: האם גם בעתיד ועדה מקצועית תבחר, או שזה במסגרת פסטיבל הזמר?

זבולון אורלב: האם יוסדר העניין הזה, שיוצאים נציגים לארוויזיון – יחתימו אותם על חוזה, על איזה שהוא הסכם, כדי שכולנו נהיה בטוחים שהשליחים מתנהגים אמנם כשליחים?

זבולון אורלב: סך הכל, הארוויזיון היא במה מכובדת, וישראל זכתה שם להישגים, ובהחלט התרבות הישראלית והזמר הישראלי יכולים לייצג בכבוד את מדינת ישראל בתרבות העמים - וחבל שהדבר הזה קרה.

זבולון אורלב: הואיל ומחברי הכנסת שהציעו, רק אני נמצא, אני מציע לעשות סבב קטן בין חברי הכנסת, סבב ראשוני, ולאחר מכן נאפשר ליושב ראש הוועד המנהל ולמנכ"ל.

זבולון אורלב: נאפשר לאדם שהוא לא חבר הוועדה, לחבר הכנסת יורי שטרן, לדבר, כיוון שיש לו להציג חוק אחר בוועדה אחרת.

יורי שטרן: נתתי לו כותרת "בזיון בארוויזיון".

יורי שטרן: היושב ראש דיבר על בושה, ואני חושב שזה באמת היה דבר מהנוראים שראיתי בחיים שלי.

יורי שטרן: במזרח סיביריה לא הייתה להקה התנדבותית כזאת, ברמה כמו שראינו.

יורי שטרן: מה שמעניין פה, הם לא הדגלים שהם השתמשו בהם וכל השטויות האחרות שראינו, אלא איך דבר כזה בכלל זכה.

יורי שטרן: אני חושב שהמשימה החשובה ביותר שלנו היא לחקור את העניין, איך קרה שבמדינת ישראל, שלא חסרים בה כשרונות באמנויות הבמה, בשירה, אנחנו בחרנו, או מי שהיה מוסמך בחר - בכזה דבר שאיננו עומד בשום אמת מידה.

יורי שטרן: איזו מין בחירה לא מקצועית הייתה פה?

יורי שטרן: אני שמעתי טענות מאנשים שהיו שותפים לעניין הזה, על האפליה והפרוטקציה שהייתה שם - ואני חושב שהדבר הזה באמת ראוי שייחקר.

יורי שטרן: זאת אומרת, לא רק שנעבור למסקנות לגבי העתיד, אלא גם אני, לפחות, דורש ומבקש שהוועדה כך תחליט, שייחקר הדבר, איך נתקבלה ההחלטה, מי קיבל אותה, על סמך אילו אמות מידה, מי עוד היו המועמדים לתחרות, ומדוע נדחו - ואולי אז אנחנו נגיע לשורשים של הבעיה הזו, כי כזה בזיון וכזו בושה, אינני חושב שמדינת ישראל זכתה אי פעם לראות.

יורי שטרן: אני מזכיר לעצמי, אנחנו מעצמת-על בתחרות הזאת.

יורי שטרן: איני יודע עוד כמה מדינות יש, שכל כך הרבה פעמים הגיעו למקום הראשון והיו גם במקומות מכובדים ביותר בתחרויות אחרות.

סילבן שלום: עצמה.

סילבן שלום: השאלה מה קרה עם המלפפונים בסוף, שזה ירד – זה באמת הישג אולי של מר חיים מלובן, שהצליח להוריד את זה.

יורי שטרן: אחרונות" פשוט נדהמתי.

יורי שטרן: זאת השירה העברית שבאמת יכולה להופיע שם?

סילבן שלום: כי אותה ועדה, מתברר שהיא גם בחרה את השירים הזוכים, שהצליחו להגיע לפסגת הארוויזיון; אבל פה היה ברור מלכתחילה שאותה ועדת סינון הייתה גם נגועה בצורה מסוימת, ולכן אני חושב שטוב עושה הנהלת רשות השידור, שרוצה להעביר את זה למין משהו תחרותי.

סילבן שלום: איני יודע אם פסטיבל הזמר, או קדם ארוויזיון, אבל משהו שבכל מקרה יעבור סינון של קהל.

סילבן שלום: גם פה, זה לא מבטיח הצלחה.

סילבן שלום: היו כאלה שניצחו בקדם ארוויזיון והרחיקו אותנו מהאליפות הזאת שנה לאחר מכן, כך שהדברים אינם קבועים ואינם ברורים.

סילבן שלום: אבל בדרך כלל, כאשר אתה עושה בחינה מסוימת של הדברים, יש אפשרות של ביקורת.

סילבן שלום: הרי אף אחד לא מתערב מבחינה אמנותית - ולא גיל סמסונוב ולא אורי פורת ולא אף אחד שמתחתם, יכול לבוא ולהגיד: השיר הזה כן טוב, השיר הזה לא טוב.

סילבן שלום: זו מעין התערבות בחופש היצירה וכדומה.

סילבן שלום: אני הייתי רוצה לשמוע יותר, לא רק מה הן התכניות לקראת העתיד, אלא מה מתכוננים לעשות בקשר ללהקה עצמה.

סילבן שלום: העניין של הסקת המסקנות, זה לא רק בנושא בחירת השיר, אלא בעצם העובדה שיכולה להקה בעתיד לנהוג אותו דבר, אם הדברים לא יהיו ברורים ולא יהיו ידועים.

סילבן שלום: לכן, אני חושב שהמסקנות צריכות להיות, לא רק ברמה האמנותית, איך הולכים לבחור את השיר, אלא גם מה קורה כאשר רשות השידור, ששולחת, אינה יכולה בכלל לשלוט בעניין.

סילבן שלום: הדבר יצא בכלל משליטה, ושבוע שלם היו אנשים בסטוקהולם, אבל המדינה דנה בזה מבוקר עד ערב, בצורה מגוחכת פשוט.

סילבן שלום: כותרות וריאיונות.

סילבן שלום: הדברים האלה פשוט בלתי נסבלים.

סילבן שלום: הציגו גם את המנכ"ל ואת אנשי הטלוויזיה קצת באור מגוחך, שהם מתערבים בדבר מסוג כזה, ומה פתאום, ואיך.

סילבן שלום: מר אורי פורת, אני חושב שהדברים צריכים להיות ברורים וידועים, גם לגבי מה שיקרה בעתיד, אם להקה תחרוג מאותם כללים שנקבעו.

סילבן שלום: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רשות השידור.

ראובן ריבלין: אם הייתה ישיבה זו מתקיימת בחודש פברואר, כשבוע אחרי שהשיר הוצג לראשונה, והיינו באים ואומרים: רבותיי, איך שיר כזה הולך לייצג את מדינת ישראל?

ראובן ריבלין: אני מבין שאז היה איזה שהוא מקום לבוא ולומר: מדוע נשלח?

ראובן ריבלין: כולנו ידענו.

סילבן שלום: הכנסת זבולון אורלב, מר שאול יהלום, שהוא היה באמת היחידי-

זבולון אורלב: לתקן אותך.

זבולון אורלב: אמנם מר שאול יהלום התבטא בתקשורת, אבל גם אנוכי הופעתי בתכנית הבוקר של טלעד.

זבולון אורלב: ההבדל הוא שאני הופעתי לאחר שראיתי את הקליפ.

זבולון אורלב: לפני כן התעקשתי שלא להגיב, כי חשבתי שאין זה ראוי שיושב ראש ועדת החינוך והתרבות מתייחס לשיר שלא ראה אותו ולא שמע אותו.

ראובן ריבלין: ראו כולם את בגדי המלך החדשים, המבוגרים יותר חשבו, אולי זו הרוח החדשה.

ראובן ריבלין: הסתכלו על הצעירים ואמרו, אם הם לא אומרים כלום, סימן שהשיר הוא טוב.

ראובן ריבלין: הצעירים רצו לתת כנראה כבוד לותיקים ואמרו, יכול להיות שאלה ה"אהבלים" שם שולחים שיר כזה – מה נגיד להם, שהם "אהבלים"?

ראובן ריבלין: ככה יצא מצב שאף אחד מאיתנו לא דיבר, למעט אותם מתי מעט, שאני שלא שמעתי אותם, אבל בוודאי הם דיברו.

ראובן ריבלין: אצלי מחלוקת - האם השיר יזכה במקום ראשון או במקום שני – היו כאלה שחשבו.

ראובן ריבלין: לעומת זאת, הייתה אחת שהיא מבינה יותר, והיא אמרה, השיר הזה – מצבנו קשה ביותר.

ראובן ריבלין: השערורייה פרצה רק בעניין הדגלים, וזה - צריך לומר את האמת.

ראובן ריבלין: כל מה שקשור לנושא המקצועי, עם כל הכבוד לכולם, לו היה הנושא המקצועי באמת דבר שהוא עמד בראש סדר היום, והוא היה איזה שהיא הפרה בוטה של אותם אנשים שבאו, או בזיון – אני חשבתי שהשיר הוא פתטי, אבל סך הכל, אנחנו לא דיברנו על הצד האמנותי-ערכי.

ראובן ריבלין: כל הפרשה התפוצצה כאשר הם הפרו את אחד מכללי היסוד, שבה הם שילבו דעות פוליטיות מובהקות, שלא עלו בקנה אחד עם עמדתה של ממשלת ישראל, של רשות השידור; וזה דבר שהביא אותו לסדר היום, אבל אי אפשר לבוא ולהתחמק גם מכך שכולנו אשמים.

ראובן ריבלין: אם כולנו אשמים, זה לא סימן שאין אשמה; ואני הייתי מציע באמת שהדיונים, גם בוועדה הזו וגם בכל הוועדות שם, יהיו כשאנחנו צופים עם פנינו לעתיד, עם האבחנות מדוע שקרה והסקת המסקנות מדוע שקרה, על כל המשתמע מכך.

ראובן ריבלין: אבל מה שהיה – היה.

ראובן ריבלין: עכשיו צריך לראות איך עושים את הדברים יותר טוב בעתיד.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאותה ועדה – אני חוזר על זה עוד פעם, לפרוטוקול – שאותה ועדה הביאה לנו את המקום הראשון בארוויזיון והשיר הזה, במלודיה שלו – יכול להיות שלא בהצגה שלו – יכול להיות שהוא באמת איזה שהיא מוסיקה שמקדימה את הדור.

ראובן ריבלין: כי היו כמה יוצרים אצלנו שהקדימו דור.

ראובן ריבלין: יכול להיות שזאת המוסיקה של הדור הבא.

ראובן ריבלין: שמע נא, מר אורי פורת, אני ואתה לא נרקוד לפי זה, אבל יש כאלה שירקדו.

ראובן ריבלין: הנה פה נמצאים הצעירים, והם יבואו ויאמרו.

ראובן ריבלין: אני אמרתי, הצעירים התביישו, כי הם חשבו שזה שלנו.

ראובן ריבלין: אנחנו הסתכלנו עליהם, כי חשבנו שזה שלהם, וככה עבר השיר הזה.

זבולון אורלב: במליאה, ואני רוצה לומר אותו גם פה.

זבולון אורלב: שקלתי אם להזמין את חברי הלהקה לדיון כאן, בוועדה.

זבולון אורלב: לאור שתי התגובות שלכם, חשבתי שאין זה ראוי שאני אזמין אותם – אנשים שביישו את רשות השידור שפועלת בשמה של מדינת ישראל, אין אנחנו חייבים לתת להם עוד במה לפרובוקציות ולבייש גם את הכנסת.

זבולון אורלב: אני לא יכולתי להיות סמוך ובטוח שהם ינהגו במנהג תרבות ראוי כלפי כנסת ישראל, ולכן החלטתי להימנע מלהזמין אותם.

יורי שטרן: נכח כשאני אמרתי את מספר המילים שלי, אני רוצה לחזור רק על דבר אחד.

יורי שטרן: אני כן מבקש לחקור איך ההחלטה הזאת התקבלה, כי היא נראית לי החלטה לא מקצועית בכל תחום, החל מהלבוש, עד למילים של השיר.

זבולון אורלב: הלבוש?

זבולון אורלב: או על חוסר הלבוש?

יורי שטרן: עם זה.

יורי שטרן: כמו שאתה אמרת, פעם בחרו יותר טוב-

זבולון אורלב: עכשיו החלטת לרכך את הדברים, אזי טוב.

זבולון אורלב: שהם כשרים.

יורי שטרן: החקירה.

יורי שטרן: יכול להיות שתמצאו שהכל היה תקין, ופשוט ההחלטה הייתה לא מוצלחת, אבל יש לי חשש שזה לא רק עניין של החלטה לא מוצלחת, אלא התהליך הלא תקין.

גיל סמסונוב: ראש הוועדה, למר אורי פורת.

גיל סמסונוב: אין ספק, אמר כאן מר יורי שטרן בהתחלה, שישראל בארוויזיון, זה לא עוד תחרות זמר.

גיל סמסונוב: הארוויזיון, מבחינתנו, לאורך כל השנים, הפך להיות מעין סמל, ובאירופה מזמזמים שירים שלנו, השיר של גלי עטרי, השיר של יזהר כהן – מזמזמים את השירים האלה.

גיל סמסונוב: ישראל מזוהה עם "קטע" שהוא חשוב לנו.

גיל סמסונוב: בסך הכל, אנחנו בדרך כלל מזוהים עם מלחמות וטרור ובעיות, ופה פתאום היה איזה שהוא קטע מסוים, שהוסיף לישראל את הקטע המוסיקלי, את הקטע שאנחנו מדינה שכאן אנחנו גם שרים.

גיל סמסונוב: לכן הנושא הזה הוא כן חשוב, וראינו את התגובה הציבורית על כל הפרשה הזו, במהלך השבוע.

גיל סמסונוב: לא על כל תחרות זמר יש כזו פרשה בישראל, והייתה מעורבות כל כך גדולה – אנחנו הרי קיבלנו הרבה מאד משובים מהציבור - ולא סתם.

גיל סמסונוב: הארוויזיון חשוב לעם ישראל, והוא מבין גם את החשיבות שלו באירופה.

זבולון אורלב: הכבוד להימנות עליה, הכירה בהצעה דחופה לסדר היום בנושא הזה.

זבולון אורלב: אזי אם כנסת ישראל מכירה-

ראובן ריבלין: זה בוועדה.

ראובן ריבלין: לא צריך להעלות את זה גם על סדר היום של הכנסת.

זבולון אורלב: דעתך.

גיל סמסונוב: על סדר ההתרחשויות, כי אני חושב שזה חשוב להבין מה באמת קרה.

גיל סמסונוב: אני אשתדל לעשות את זה מאד בקיצור.

גיל סמסונוב: הוועדה שבחרה את השיר האומלל הזה, היא כמעט אותה ועדה שבחרה את השיר הקודם, להקת עדן, שזכה במקום החמישי.

גיל סמסונוב: הוועדה שבחרה את "דיווה", את דנה אינטרנשיונל, לפני שנתיים, שהייתה לי הזכות לעמוד בראש הוועדה, היא ועדה מאד דומה.

גיל סמסונוב: הייתי אומר, ש70%- מהוועדה, הגרעין של הוועדה בסך הכל נשאר.

גיל סמסונוב: כך שלאורך כל הדרך, הייתה הדילמה.

גיל סמסונוב: הרי הוועדה הזאת "פישלה", וזה ברור לכולם, אבל הוועדה הזאת לפני שנה הביאה הישג יפה, ולפני שנתיים רוב החברים - אמנם היה שינוי, כנראה לרעה, במה שקרה בינתיים - אבל פחות או יותר הוועדה הזאת בחרה גם שיר שהביא לנו הרבה מאד כבוד לפני שנתיים.

גיל סמסונוב: התהליך שבתוך הוועדה הוא תהליך בעייתי, מכיוון שמשמיעים בעצם את השירים בשלב מאד מוקדם שלהם, ומשמיעים את השירים על טייפ, ולכן - מה שקורה, שבעצם אין רואים את הויזואל בכלל, אין רואים את הלהקה, אין רואים את הביצוע, אין רואים את התלבושות, אין רואים את המקצוענות עד הסוף – זה אחת.

גיל סמסונוב: שתיים - הלהקה עצמה, מי שמבצע, הוא פחות בולט כשאתה שומע את השיר.

גיל סמסונוב: תמיד הייתה אותה הבעיה - וגם במקרה הזה.

גיל סמסונוב: לאחר שנבחר השיר, הייתה בהחלט, מה שאמר כאן חבר הכנסת יורי שטרן, הייתה באמת תחושה שיצאה מתוך הוועדה, שהייתה כאן בתוך הוועדה, נקרא לזה "שירקס" בעברית נכונה.

גיל סמסונוב: מספר 2, בא בטרוניה.

גיל סמסונוב: אנחנו הצענו להם לפנות לערכאות, כי במקרה כזה, הדבר היחיד שניתן הוא באמת לערער על זה בערכאות.

גיל סמסונוב: נקבע איזה שהוא הליך מעין שיפוטי, בשלב הראשון, שבו יושב ראש הוועדה, עו"ד עדי הדר, הוסמך וקיבל את הגיבוי גם של מי שפנה בטענה - להכריע בנושא.

גיל סמסונוב: הוא בדק את הנושא והכריע שההחלטה הייתה תקינה, ולאחר מכן בעצם נפסק כל ההליך.

גיל סמסונוב: לאחר מכן החלה הפרשה שאני מעריך שמר אורי פורת בוודאי יפרט עליה יותר, אבל הפרשה מול הלהקה, שחיים מלובן חווה איתם הרבה.

גיל סמסונוב: בעצם החלה פרשה שהלך והסתבר – ולצערי הסתבר הרבה יותר בחלק האחרון – שבעצם הלהקה הזאת זו להקה של פרובוקטורים, שהם באו בעצם לא לשיר, אלא הם באו לעשות כאן יחסי ציבור לעצמם; אבל דבר כזה לא התברר ביום הראשון.

גיל סמסונוב: זה התברר לאט לאט.

גיל סמסונוב: הבעיה – וחבר הכנסת רובי ריבלין העלה כאן את הנושא של הדגלים, וגם מר סילבן שלום העלה את הנושא.

גיל סמסונוב: הבעיה היא לא בדגלים.

גיל סמסונוב: הבעיה התחילה הרבה יותר מוקדם.

גיל סמסונוב: הבעיה התחילה בעצם בזה שהלהקה הזו פשוט לא פעלה באופן מקצועי.

גיל סמסונוב: היא לא עסקה בכלל בהכנה של עצמה לארוויזיון.

גיל סמסונוב: הבעיה שאני רואה, קודם כל, זה העניין שהלהקה הזאת בעצם מהרגע הראשון שהיא נבחרה, היא לא עסקה באיך להכין את עצמה.

גיל סמסונוב: גם להקה גרועה, כמו הלהקה הזו, או חובבנית כמו הלהקה הזו, מסוגלת לקחת חיזוק, לקחת אנשי מקצוע, שיעזרו לה, שיקדמו אותה.

גיל סמסונוב: כבר היו דברים בארוויזיון, גם אצלנו וגם אצל אחרים, שלהקה באה ועשתה שיפור תוך כדי הזמן, לקחה חיזוק, לקחה אנשי מקצוע שגם טיפלו בעבר בנושא של הארוויזיון - ושיפרה את עצמה.

גיל סמסונוב: אבל לא – הלהקה הזו, בעצם עד הרגע האחרון, כפי שאנחנו מבינים, עסקה לאורך כל הדרך בעצם, ביחסי ציבור, ולא היה זמן לעשות חזרות, לטפל בתלבושות וכן הלאה.

גיל סמסונוב: לאורך כל הדרך, וזה הלך והתברר שוב לקראת הסוף; היא לא קיבלה את העמדה של מר יוסי משולם, מנהל התכניות, של מר חיים מלובן, שליווה אותם והיה יושב ראש המשלחת גם שם.

גיל סמסונוב: הם הפרו לאורך כל הדרך את ההוראות, כולל הפרובוקציות שהם עשו, שאם זה היה הקליפ הפרובוקטיבי, אם זה היה המלפפונים, אם זה היה הדגלים ואם זה היה ביזוי יום הזיכרון, ששם גם הייתה איזו שערורייה קטנה סביב העניין של יום הזיכרון, שהם לא רצו לכבד את יום הזיכרון, והם רצו ללכת לאירוע שהיה ביום הזיכרון, למרות הוראות מפורשות של מר חיים מלובן.

גיל סמסונוב: כל הדברים האלה ביחד, זה כמכלול ועד להוספת הבית – כשבעצם חברי הוועדה, כששמעו את השיר, לא היה להם הבית הזה, הבית ה"סורי".

גיל סמסונוב: אני חייב לומר שנכון שמערכת ציבורית ומקצועית, גם לאור הניסיון שלה, לא האמינה, לא העלתה על הדעת – וזה קשור לערכים, וזה קשור לתרבות, וזה קשור במה שקורה לנו במדינה – לא האמינה שיכולה לבוא להקה ובעצם, במצח נחושה, להופיע בפני כל אירופה ולבזות את ישראל, בלי שום טיפת ייסורי מצפון.

גיל סמסונוב: הרי בסך הכל, אנחנו שולחים הרבה ספורטאים, אנחנו שולחים שחיין להתמודד באולימפיאדה.

גיל סמסונוב: עומד השחיין בקצה הבריכה.

גיל סמסונוב: אנחנו יודעים לבטח מה הוא יעשה?

גיל סמסונוב: האם הוא יקפוץ למים, או שהוא יעשה משהו אחר עם הבגד-ים שלו, או אני לא יודע מה הוא יעשה עוד הלאה.

גיל סמסונוב: הרי בסך הכל אנחנו בוטחים בנציגים של ישראל.

גיל סמסונוב: כשאנחנו שולחים את מכבי תל אביב לגמר אירופאי ביוון, אנחנו מעלים על הדעת שיכול להיות שנדב הנפלד יוריד את החולצה, ויהיה לו דגל חיזבאללה מתחת?

גיל סמסונוב: הרי דברים כאלה, גם מבחינת ההסכמים איתם, גם מבחינת הפיקוח עליהם – אף פעם לא היה מצב כזה שמישהו העלה על דעתו, כי גם עד הרגע האחרון היה ביטחון שאו קיי, בסוף הם יקבלו את המשמעת.

גיל סמסונוב: או קיי, הם עושים קצת גימיקים, אבל בסוף בסך הכל הם יתנהגו בצורה שקולה, כי אנחנו מייצגים את המדינה.

גיל סמסונוב: כשכל אחד מאיתנו עומד מול כל אירופה הוא אינו מבזה את ישראל בצורה כל כך קלילה.

גיל סמסונוב: אנחנו, לאורך הדרך, רצינו לשמור על פרופיל נמוך, מכיוון שאנחנו ראינו את מה שקורה, וראינו שהלהקה בעצם מנסה לגרור את רשות השידור לפרובוקציות.

גיל סמסונוב: ראינו שהלהקה מנסה, ובעצם, גם לאורך כל הדרך – דרך אגב, גם עד הרגע האחרון – הם הוציאו הודעות, גם בשם רשות השידור.

גיל סמסונוב: הם הוציאו הודעות: רוצים להחזיר אותם, רוצים להשאיר אותם, וכן הלאה.

גיל סמסונוב: הם הוציאו את ההודעות, והם שיחקו פינג-פונג, בעצם בינם לבין עצמם, עם פרובוקציות שכל הזמן הם עשו.

גיל סמסונוב: אנחנו חשבנו שצריך לשמור על פרופיל נמוך, מכיוון שאתם יודעים שבמיוחד בקהילה התקשורתית בישראל, כל התערבות – ואתה זוכר גם את הביקורת שלך וגם את הביקורת של מר שאול יהלום, מיד היו כאלה שאמרו: רגע, מה פתאום?

גיל סמסונוב: מה פוליטיקאים מתערבים?

גיל סמסונוב: מה אנחנו, כרשות שידור, מתערבים?

גיל סמסונוב: זה חופש התרבות, חופש מקצועי וכן הלאה.

גיל סמסונוב: יש כאן בעיה גדולה מאד.

זבולון אורלב: אם הם היו בוחרים את השיר, וזה היה גורלו.

זבולון אורלב: מה היה גורלם של אותם פוליטיקאים.

גיל סמסונוב: של יום רביעי בערב, כשמנכ"ל רשות השידור התקשר אלי הביתה, בדיוק לפני פסטיבל הזמר – זה היה, נדמה לי, שעה לפני פסטיבל הזמר, כשבעצם המשבר הגיע לשיאו, והייתה הדילמה לכולנו, האם אנחנו מחזירים אותם לכאן לארץ או לא.

גיל סמסונוב: יכולנו להחזיר אותם לארץ.

גיל סמסונוב: התלבטנו והתלבטנו בהתייעצות טלפונית, גם בין חברי הוועד המנהל, שיושבים כאן, גברת מיקי מזר, מר אלון אלרועי וחברי ועד המנהל אחרים וכמובן עם ההנהלה, והגענו למסקנה, למרות שלדוגמה, עם חברת הוועדה המנהל, הגברת מיקי מזר, היו לי ויכוחים של חמש שעות, אני מעריך, לפחות.

גיל סמסונוב: אני מאד לחצתי, ואני שמח שהוועד המנהל כן קיבל את ההחלטה, ואחרי תיאום ביני לבין המנכ"ל, שאנחנו לא נחזיר אותם, כי תחשבו שאם היינו מחזירים אותם – איך היינו נראים באירופה – אנחנו היינו מוצגים כמדינה חשוכה, היינו מוצגים כמדינה שבעצם סותמת פיות לזמרים.

גיל סמסונוב: חישבו רגע אתם בעצמכם, איך באירופה מתקבל שזמרים הניפו דגל לשלום, או לא פעלו לפי כללי המשמעת של רשות השידור - ומחזירים אותם, ואין שיר של ישראל בארוויזיון.

גיל סמסונוב: כל אירופה הייתה מדברת על זה, זה היה פוגע, היה עושה נזק גדול מאד לישראל, ואנחנו כמובן היינו נתפסים כאן כרשות שידור חשוכה - ואתם יודעים בדיוק מה היה קורה כאן.

גיל סמסונוב: אנחנו התייעצנו גם עם בעלי המקצוע, גם עם מי שיש לו נסיון בארוויזיון.

גיל סמסונוב: אני הרמתי טלפון-

גיל סמסונוב: איתו שתי שיחות, שבהם פירטתי.

גיל סמסונוב: בשיחה ראשונה הוא אמר דברים מסוימים.

גיל סמסונוב: בשיחה השניה הוא חזר עם מסקנות, לאחר בדיקה שלו, ואמר שמשרד ראש הממשלה אינו רוצה להתערב בנושא הזה.

גיל סמסונוב: כל החלטה שלנו מקובלת.

גיל סמסונוב: איני רוצה לפרט את כל השיחה, כי היו כאן קצת שינויים לאורך הדרך, אבל בסופו של דבר, משרד ראש הממשלה אמר שהוא אינו רוצה להתערב, וכל החלטה שלנו תהיה מקובלת.

גיל סמסונוב: לאחר מכן היה כמובן "הביזיון", כפי שכולנו אומרים.

גיל סמסונוב: אני חייב לומר לכם שהתחושה שלי, גם מהשיחות איתם, גם ממה שחיים מלובן דיבר איתנו, התחושה שלי היא שהלהקה חטפה פיק ברכיים בשבוע לפני זה, והחליטה לעשות את הפרובוקציות, כדי לחזור לארץ.

גיל סמסונוב: הם רצו להיות גיבורים שלא הופיעו.

גיל סמסונוב: הם רצו לחזור לכאן לארץ, והם רצו שאנחנו נסתום להם את הפיות, ושבעצם הם לא יעלו לבמה ולא יזכו לביזיון הזה, כי הם כנראה הרגישו שהם הולכים להפסיד; והם חשבו שככה כל אירופה תדבר, הם יהיו הלהקה הכי מפורסמת בעולם, לו הם לא היו עולים לבמה.

גיל סמסונוב: לגבי הוועד המנהל לאחר מכן.

גיל סמסונוב: אנחנו קודם כל, לאורך כל הדרך, בימים האלה, לאורך השעות האלה, אנחנו היינו גם בהתייעצות עם ההנהלה ועם מר חיים מלובן באירוויזיון עצמו וגם עם חברי הוועד המנהל - והחלטנו החלטות תוך כדי התהליך ולפני הארוויזיון.

גיל סמסונוב: החלטנו שאנחנו נתבע אותם על ההוצאות, כל הוצאות השהייה, כל מה שקשור להוצאות שלהם.

גיל סמסונוב: אנחנו נתבע אותם – גם המנכ"ל וגם אני הודענו על זה בתקשורת.

גיל סמסונוב: הוועד המנהל גם הוא החליט על זה.

גיל סמסונוב: הציבור אינו צריך לשלם בעבור ההוצאות שלהם.

גיל סמסונוב: המשפטית שלנו.

גיל סמסונוב: מקווה שביום-יומיים הקרובים יהיה סיכום.

גיל סמסונוב: יש עדיין התלבטות איך לעשות את זה, כי בהסכמים איתם-

זבולון אורלב: ההתלבטות היא איך לעשות את זה?

גיל סמסונוב: בעניין הזה.

גיל סמסונוב: אנחנו תובעים אותם.

גיל סמסונוב: ישנה בעיה מסוימת מבחינה משפטית, כי ההכנה המשפטית לא הייתה שכאן אנחנו הולכים עם מישהו שהולך לעשות לנו ביזיון כזה.

גיל סמסונוב: בנוסף, אנחנו נשנה להבא את ההתקשרות עם כל להקה שלא תהיה.

גיל סמסונוב: הם כמובן יחתמו על הסכם מפורט, עם ערבויות וכן הלאה.

גיל סמסונוב: כמו כן, אנחנו נשנה את דרך הבחירה.

גיל סמסונוב: על זה יש הסכמה.

גיל סמסונוב: ערכנו דיון בוועדת ביקורת וגם בוועד המנהל.

גיל סמסונוב: ברור – אין כאן החלטה, אבל ברור שאנחנו נשנה את דרך הבחירה.

גיל סמסונוב: מילה אחת בכל זאת לגבי ההתלבטות הזו.

גיל סמסונוב: בעבר הצליחה ועדה, וועדה נכשלה.

גיל סמסונוב: בעבר קדם ארוויזיון הצליח וקדם ארוויזיון נכשל, ואולי הדרך היחידה שלא הצליחה – נדמה לי שזו הייתה הדרך השלישית, שאני נגדה גם כן, שהיא בחירת זמר או זמרת מאד מוצלחים וידועים ועם פוטנציאל-

גיל סמסונוב: שלוש האפשרויות האלה, אני חושב שבין שתי הראשונות – דעתי האישית, שאני הצגתי גם לוועד המנהל, ויש מסמך שהצגתי את זה – טרם הסתיים הדיון, ויש מחלוקת קשה גם בתוך הוועד המנהל - לעשות את השילוב, כי מצד אחד, ועדה מקצועית, שיש לה בכל זאת ניסיון, חלק מהוועדה הקודמת, חלק קטן מהוועדה הקודמת, עם אנשים נוספים שיש להם ניסיון בארווזיון.

גיל סמסונוב: זאת אומרת, אני הייתי בהחלט רוצה שיזהר כהן וגלי עטרי ואמנון ברקאי וחיים מלובן – אנשים כאלה שבכל זאת מכירים את הארוויזיון ואת ההיסטוריה שלו, בצד קדם הארוויזיון, שישלב את הניקוד - וכך אנחנו מקבלים גם בקרה ציבורית על ההחלטה של הגוף המקצועי.

גיל סמסונוב: בכל מקרה, אני חושב שיש לנו כאן מקרה שנוגע בדברים הרבה יותר עמוקים מאשר סתם להקה שמבזה אותנו.

גיל סמסונוב: אני אינני זוכר, לפחות, שהופיע איזה שהוא נציג ישראלי, באיזה שהוא תחום, שישבו כאן 90% מהישראלים וקיוו שהשיר הזה יקבל 0 נקודות.

גיל סמסונוב: זה עצוב מאד שהגענו לזה.

זבולון אורלב: לא חש בטוב והגיע לכאן עם חום גבוה.

זבולון אורלב: אני מאד מעריך את הדבר הזה.

זבולון אורלב: המנכ"ל, מר אורי פורת, בבקשה.

אורי פורת: הזה לפרופורציות המתאימות.

אורי פורת: אנחנו עוסקים בסך הכל בתחרות פזמונים בינלאומית.

אורי פורת: זה לא שום דבר יותר מזה.

אורי פורת: אבל נכון שהפעם אנחנו קצת הסתבכנו עם חבורה של אנשים, שהם בחזקת גולם שקם על יוצרו.

אורי פורת: אין זה משנה באיזו שיטה הם נבחרו לייצג את רשות השידור ואת המדינה.

אורי פורת: יכולה להיות שיטה יותר טובה, שיטה פחות טובה, כשיש לך עסק עם חבורה כזאת, אנרכיסטית, פרובוקטיבית בכל מחיר, חסרת משמעת, חסרת נימוס, חסרת כבוד, חסרת תרבות, חסרת יושרה - אזי כל מה שתעשה חסר ערך.

אורי פורת: אנחנו עמדנו חסרי אונים מול התופעה הזאת שמעולם לא הייתה כמוה.

אורי פורת: כמובן שאנחנו נצטרך עכשיו לנקוט אמצעים כדי שסוג כזה של אמנים לא יוכל עוד לייצג את מדינת ישראל.

אורי פורת: השיר הזה עבר כמה גלגולים, שבכל אחד מהם רשות השידור נפלה קרבן למעשה הונאה.

אורי פורת: פשוט הונאה.

אורי פורת: הוועדה קיבלה שיר אחד, ומה שהושר בסטוקהולם היה שיר אחר.

אורי פורת: לאחר שהשיר הושר בוועדה, בשקט בשקט, בלי שאף אחד ידע, הלהקה הזאת הוסיפה לשיר הזה עוד בית אחד, והוא הבית ששימש את הפלטפורמה לגימיקים.

זבולון אורלב: שאני ראיתי חודש לפני הארוויזיון כבר כלל את הבית הזה.

אורי פורת: אגב, הלהקה הזאת עשתה לעצמה בעצמה.

אורי פורת: לרשות השידור אין שום חלק בקליפ הזה, לא היה לנו שום מושג על התסריט שלו; לא היה לנו שום מושג מה הם מתכוונים לעשות שם.

אורי פורת: דרך אגב, זה מקובל בכל המדינות שהלהקות שנבחרות מציגות קליפ שלהן, מעין כרטיס ביקור – אלה אנחנו.

אורי פורת: אבל אין שום דמיון בין הקליפ לבין מה שבסופו של דבר מוצג על הבמה של התחרות – אלה שני דברים אחרים.

אורי פורת: הקליפ הוא באחריותם, הוא אינו באחריות רשות השידור.

אורי פורת: הקליפ גם לא כל כך הפריע לנו; אפילו שידרנו אותו.

אורי פורת: הם רוצים להציג את עצמם כחבורה מוזרה – זאת בעיה שלהם.

אורי פורת: אבל להופיע על הבמה, בשמה של רשות השידור, בשמה של מדינת ישראל, פה יש כללי משחק אחרים - וזה קיים בכל המדינות המתחרות.

אורי פורת: הקליפ זה דבר אחד, וההופעה על הבמה - זה דבר אחר.

אורי פורת: אמנם בקליפ ראינו את המלפפון שבא במקום מיקרופון, ראינו את הדגלונים, אבל לא העלנו על דעתנו שהם ישתמשו בטריקים האלה גם בתחרות עצמה.

אורי פורת: ליתר בטחון, אני דרשתי ממנהל חטיבת התכניות, מר יוסי משולם, ומהמפיק האחראי על הלהקה מטעם רשות השידור, מר חיים מלובן, שהם יזהירו אותם ויבהירו להם שכל הטריקים שהם משתמשים בהם בקליפ לא יהיו בתחרות.

אורי פורת: הדברים האלה נאמרו להם לפני שהם יצאו לסטוקהולם, הדברים האלה חזרו ונאמרו להם, בכתב הפעם, לאחר שהם הגיעו לסטוקהולם, כשהתברר שהם עושים שם הכנות-

זבולון אורלב: הגיבו בדרך כלשהי?

אורי פורת: כשהם באו לסטוקהולם, התחלנו לקבל טלפונים ופקסים, שעל פיהם מסתבר שהחבורה הזאת מתכוונת להשתמש גם בטריק של המלפפון במקום מיקרופון – באמת רעיון גדול מאד ומבריק מאד - והדגלונים הסוריים.

אורי פורת: אז נשלח גם פקס שחזר בכתב, על ההנחיות שהם קיבלו בעל פה, לפני שהם נסעו.

אורי פורת: והסוף ידוע – הם צפצפו על כולם, עשו מה שהם רוצים, וגם התוצאות ידועות.

אורי פורת: אפשר גם להזכיר שהם עבדו שם בעיקר עם העיתונות השבדית הצהובה.

אורי פורת: העיתונות הרצינית לא התייחסה אליהם בכלל.

אורי פורת: הם הלכו לשיר את השיר שלהם לפני איזה שהוא מתנ"ס של יוצאי סוריה בסטוקהולם, שהיה ריק מאדם, דרך אגב, אבל הם עמדו בכניסה למתנ"ס ושרו את השיר "היפה" שלהם.

אורי פורת: הייתי אומר שחוץ ממעשה ההונאה, כמו למשל, השיר הזה הוגש על ידי שניים שהם שני חברי הלהקה, אבל אחר כך התברר שהם לא חברים באקו"ם.

אורי פורת: על פי התקנון, יכולים להגיש שיר לוועדה רק אמנים שהם חברים באקו"ם.

אורי פורת: לאחר מעשה, הם הוסיפו את שמו של המפיק שלהם, כאחד המחברים של "יצירת המופת" הזו, כלומר, "יצירת מופת" ששלושה אנשים יצרו אותה וכתבו אותה-

אורי פורת: אותו-

אורי פורת: בשמם.

אורי פורת: כשנודע להם שצריך להיות חבר אקו"ם, הם הוסיפו עוד מחבר, בדיעבד.

אורי פורת: זה היה מעשה ההונאה הראשון.

זבולון אורלב: השיר.

זבולון אורלב: רשות השידור בחרה את השיר.

זבולון אורלב: את זה צריך לשאול את הוועדה.

אורי פורת: הארוויזיון, אינה תחרות שירה, במובן הצרוף של שירה.

אורי פורת: "אבאניבי" איננו שיר יותר עמוק מהשיר הזה, וגם "ויוה לה דיווה" איננו בדיוק יצירת מופת.

זבולון אורלב: שמח.

זבולון אורלב: זאת אומרת, אני מסכים שהפזמון צריך להיות קליט כזה.

זבולון אורלב: אלפים?

זבולון אורלב: מאות אלפים?

זבולון אורלב: מיליונים?

אורי פורת: לשלם בשביל משהו.

אורי פורת: לא הציבור צריך לשלם בעבור זה.

אורי פורת: זה אינו מתקבל על הדעת בכלל.

אורי פורת: לא הייתה הוראה.

אורי פורת: לא הייתה הנחייה.

אורי פורת: לא הייתה בקשה ולא היו תחנונים שלא התחננו בפניהם שם - ואנחנו יודעים את זה.

אורי פורת: כלום לא עזר.

אורי פורת: הם בשלהם, בעזות מצח, בחוצפה שאינה יודעת גבולות.

אורי פורת: אזי האם הציבור גם צריך לממן את זה?

אורי פורת: אזי אם הם החליטו שהם מייצגים שם את עצמם, מכיוון שאת רשות השידור ומדינת ישראל הם אינם מייצגים – מי שלוקח על עצמו את האחריות לייצג את עצמו, שישלם גם בשביל המעשים שלו.

זבולון אורלב: שאמר חבר הכנסת יורי שטרן, שכאילו הצטברו ידיעות, או יש שמועות בלתי מבוססות, כאילו על דברים לא תקינים שהיו בתוך הוועדה שהביאו לבחירת השיר?

אורי פורת: להתייחס רק לעובדות שאנחנו יכולים להוכיח אותן.

אורי פורת: יש כל מיני שמועות, שלדעתי הן בתחום הרכילות.

אורי פורת: אינני רוצה להיכנס לזה.

אורי פורת: אין שום ראיה כזאת.

אורי פורת: אין שום הוכחה כזאת.

אורי פורת: אני מדבר רק על מה שאנחנו יודעים בוודאות.

אורי פורת: אינני מוכן להתייחס לדברים שאנחנו איננו יודעים עליהם.

אורי פורת: דברים היכולים להיות נכונים בדיוק כפי שהם יכולים להיות לא נכונים.

אורי פורת: בסך הכל, אני רוצה להזכיר שהוועדה הזאת הייתה ועדה ציבורית, שישבו בתוכה גם אנשי מקצוע.

אורי פורת: הוועדה הזאת – אותו הרכב ממש – בחרה בשנה שעברה להקה נהדרת, עם שיר מצוין.

אורי פורת: זאת אומרת, הבעיה היא לא בוועדה.

אורי פורת: בכל אופן, אנחנו שוקדים עכשיו על הכנת נהלים חדשים, גם לבחירת השיר וגם לאבטחת הרמה של המופע בתחרות עצמה - ואנחנו נעשה את זה בדרך משפטית.

אורי פורת: אנחנו נחתים את מי שאמור לייצג את רשות השידור על התחייבות שהוא פועל על פי ההנחיות של רשות השידור, על פי הנהלים והכללים של רשות השידור, ואולי גם יצטרך להפקיד ערבות בנקאית, כדי שנהיה בטוחים שעוד פעם לא ניפול קרבן לחבורה של אנשי הפקר.

אורי פורת: אלה הדברים שאנחנו נעשה אותם, וזה הלקח שלמדנו מהמסקנות העולות מכל הבדיקות שעשינו.

אורי פורת: ראינו מפגן של חוצפה, מפגן של עליבות, של התפרחחות, של הפקרות, וכאן הכאב הגדול – כל זה נעשה בשם התרבות.

אורי פורת: זה חבל מאד, זה מתסכל, אתה עומד חסר אונים מול תופעה מבישה כזאת.

אורי פורת: לכן אנחנו, כפי שאמרתי, ננקוט את כל האמצעים כדי שהחבורה הזו, שהוליכה אותנו שולל, תשלם את מלוא המחיר על הטריקים – לטריקים יש מחיר, וזה מעבר לעונש שהם קיבלו כבר, בתחום הקריירה שלהם שנגדעה באיבה - ובכך הם יכולים להאשים רק את עצמם.

אורי פורת: יש גם הנזק הכספי, שאמנם אינו גדול, אבל יש פה עניין עקרוני.

אורי פורת: לא יעלה על הדעת שהציבור ישלם בעבור מופע שלא היה אלא יריקה בפרצופו.

אורי פורת: גם לשלם בשביל זה?

זבולון אורלב: לדווח לוועדה מה היה שם.

זבולון אורלב: מה קרה?

זבולון אורלב: פנית – לא רצו – מה הם ענו לך?

חיים מלובן: על המורכבות והתהליך, אבל ברגע שהתחילו להתגלות הפרצות, ברמאויות, באי-דיוקים, בהתחייבויות שלהם בעל-פה, פניתי אליהם והעמדתי אותם במקומם, ודרשתי שיקיימו את מה שהם חייבים לעשות.

חיים מלובן: דרך אגב, אני כבר בפעם הרביעית, אם איני טועה, עומד בראש משלחת ארוויזיון ומרכיב את השיר ואת הלהקה.

חיים מלובן: מעולם לא נתקלתי בתופעה כזו.

חיים מלובן: מעולם לא היה צורך לעשות חוזה עם להקה, שיחייב אותם לעמוד בתנאים.

חיים מלובן: זה היה מובן מאליו, וכל להקה עמדה בדרישות של תקנון הרשות והתקנון של איגוד השידור האירופאי.

חיים מלובן: במקרה זה, הם הגדירו את עצמם כ-UNDE

חיים מלובן: RGROUND .

חיים מלובן: זאת אומרת, כל מה שאינו מקובל, הם צריכים לעשות.

חיים מלובן: כל מה שנוגד את הסדר הטוב, את התרבות הנכונה, הם צריכים לעשות - וזה מאד הפליא אותי, כי הם אנשי עט, אחד מהם הוא עורך תרבות של מעריב, והאחר גם עורך מוספים תרבותיים, וזו אינה להקה שהבאנו אותה מהרחוב, או ש-

סילבן שלום: מקום?

סילבן שלום: לא שמעתי את שמם מעולם.

חיים מלובן: להקה.

חיים מלובן: הייתה להם להקה בבאר שבע, הייתה להם להקה.

חיים מלובן: .

חיים מלובן: אולי אתה צריך להכיר אותם.

חיים מלובן: אבל כל הפניות שלי אליהם התחילו באמת, מהרגע הראשון, ברמאויות.

חיים מלובן: אני – לא אומר לתומי, כי אני יודע, יש בעיות בהפקה - ודברים מתפתחים.

חיים מלובן: אחרי שהשיר נבחר על ידי חברי הוועדה - ובצורה באמת הוגנת ביותר - פניתי למפיק שלהם, וסיכמתי איתו - נתתי לו לוח זמנים, העברתי אליו את הדרישות, הן בעל פה והן בכתב.

חיים מלובן: לוח הזמנים היה מאד צפוף מבחינתנו, ומההתחלה הובטח לי שהם יעשו קליפ בלונה פארק, ואחרי כן הם שינו את זה והחליטו, במפתיע, לעשות קליפ בתוך חדר; ולא היה מדובר על מלפפון, ולא היה מדובר על דגלים, כי קיבלתי מהם הסבר מה הם הולכים לעשות, וזה הכל היה-

חיים מלובן: קבעתי איתם לנכוח בצילומים, אזי הם הודיעו לי, במפתיע, שהם כבר צילמו.

חיים מלובן: הם לא רצו שאני אהיה נוכח בצילומים, והם לקחו – ועמדתי על כך שייקחו – במאי מקצועי; הם לקחו את איתן פוקס, שהיה במאי שלהם.

חיים מלובן: הם לקחו כוריאוגרף, שבסוף גם לא השתמשו בו.

חיים מלובן: הם כל רגע שינו את ההחלטות, ולמעשה יש לי הרגשה, גם את המפיק שהיה ממונה עליהם, מטעמם, הם גם הטעו.

חיים מלובן: הם גם לא עמדו בדרישות שלו, עד כמה שאני קיבלתי מידע.

חיים מלובן: כמובן, כשהגענו לשבדיה, אחרי החזרה הראשונה, נהוג בארוויזיון לעשות מסיבת עיתונאים, והם עשו את מסיבת העיתונאים.

חיים מלובן: שם הייתה הפריצה הראשונה הממשית, כשהם התחילו להתייחס לנושאים פוליטיים.

חיים מלובן: אני הפסקתי אותם באמצע, וטענתי גם בפניהם וגם לעיתונות, שאני בשום אופן אינני רוצה לשמוע הבעת דעות פוליטיות במסגרת הארוויזיון, כי אנחנו באנו לשיר ולתחרות על שיר - ולא מעבר לזה.

חיים מלובן: במקביל הגיע גם המכתב של מנהל התכניות.

חיים מלובן: כינסתי אותם, הקראתי להם את המכתב, נתתי להם את המכתב, והוריתי להם במפורש, שבשום פנים ואופן הם לא יופיעו עם דגלים סוריים, ושהם לא יופיעו בצורה בלתי מכובדת.

חיים מלובן: צאתנו לסטוקהולם, ראיתי שיש לנו מסיבת פתיחה שם בערב יום הזיכרון.

חיים מלובן: הוצאתי מכתב לוועדת הארוויזיון, והסברתי להם שאנחנו בערב יום הזיכרון, ומבחינה לאומית, אין אנחנו יכולים להשתתף בטכס הפתיחה, במסיבות הפתיחה, ושאנחנו ניעדר.

חיים מלובן: כשהגענו לשם, הם רצו ללכת לשם ולהסביר להם בעל פה, להיות נוכחים, להסביר מדוע אין הם יכולים להשתתף באופן חגיגי, כי זה יום הזיכרון.

חיים מלובן: הסברתי להם שאיני מסכים, שעצם הנוכחות שלהם תפגע, ושבשום אופן זה איננו מקובל.

חיים מלובן: למזלי, ועדת הארוויזיון לא הסכימה שהם יופיעו לתת הסברים, ולכן הם לא הלכו.

חיים מלובן: במסיבת העיתונאים שהזכרתי קודם, הם ציינו שהם ילכו לשגרירות הסורית ויעשו הופעה עם השיר, לאות מחווה לרצון טוב וליצור שלום.

זבולון אורלב: ביניים.

זבולון אורלב: באותו בוקר שאני הופעתי בתכנית הבוקר של טלעד, נדמה לי שזה בערך כחודש לפני הארוויזיון, כבר אז אמר לי מישהו ממקורבי הלהקה, שזאת התכנית שלהם, עם הדגלים הסוריים וללכת לשגרירות הסורית.

זבולון אורלב: אל תגידו לי שברשות השידור לא שמעו את השמועה הזאת כבר קודם לכן, על הפרובוקציה המתוכננת עם הדגלים בשגרירות הסורית.

חיים מלובן: מראש, אסרתי עליהם, והסברתי להם שבשום אופן הם לא יעשו את זה.

חיים מלובן: על כל דבר הם לא נתנו תשובה חד משמעית כן או לא.

חיים מלובן: הם תמיד אמרו: נראה.

זבולון אורלב: את כל הדברים האלה לפני שהם יצאו, מדוע הוציאו אותם?

זבולון אורלב: הדעת ש-

חיים מלובן: גסים ורמאים עד כדי כך.

זבולון אורלב: או מר משולם, האם אתם רוצים להוסיף עוד משהו?

עידן הררי: ז'.

עידן הררי: השאלה שלי, רציתי להפנות אותה לאורי פורת.

עידן הררי: בשנתיים האחרונות, גם להקת "עדן" וגם דנה אינטרנשיונל הן מקצועניות, והן נבחרו על ידי אותה ועדה.

עידן הררי: אזי איך זה שלהקת "שמח", שאני מאמין שהם לא מקצוענים ולא הופיעו באף מקום אחר, נבחרו השנה על ידי אותה ועדה שבחרה בשנתיים האחרונות?

אורי פורת: החכמה הזאת שלך את הוועדה.

אורי פורת: אותה ועדה.

זבולון אורלב: אבל נבצר ממנו להופיע.

אורי פורת: ברמות.

אורי פורת: התשובה המפתיעה שקיבלתי ממנו, הייתה שהשיר הזה, "שמח", עד כמה שהוא עלוב, הוא היה השיר הכי טוב שהוגש לוועדה מבין 80 שירים.

אורי פורת: תאר לעצמך לאיזה רמה ירדנו שם, שזה היה השיר הטוב ביותר מבין 80 שירים.

אורי פורת: זה מה שהיה.

אורי פורת: צריך באמת לעשות כדי לעודד את היוצרים היותר רציניים והאמנים היותר רציניים להיכנס לתחרות הזאת, ולא להשאיר את זה במצב שרק כל מיני חובבים בתת רמה יגיעו לשם.

אורי פורת: זאת גם כן אחת הבעיות, איך מעלים את הרמה של השירים המתמודדים.

עידן הררי: אזי, איך זה שהם לא נבחרו?

גיל סמסונוב: מאד דומה.

גיל סמסונוב: רוב השירים, אני חייב לומר, היו ביזיון.

גיל סמסונוב: מדוע?

גיל סמסונוב: כנראה שזמרים רציניים, עם ותק, עם ניסיון, עם מוניטין, לא בקלות באים להישפט על ידי ועדה, ואחרי זה ישמעו שהם לא נבחרו וכן הלאה.

גיל סמסונוב: היו שירים, שהייתי אומר 80% מהם היו ביזיון.

גיל סמסונוב: אחד או שניים היו ראויים בכלל להתייחסות, והיה אחד אז, לשמחתנו, היה השיר של דנה אינטרנשיונל, שבאמת היה מעל ומעבר לאחרים.

גיל סמסונוב: אבל גם בוועדה עצמה, אז - היה ויכוח קשה מאד בתוך הוועדה, האם לקחת את דנה אינטרנשיונל, שהיה חשש של אנשים מסויימים, היה חשש מאד כבד, שגם כן תהיה שערורייה, ויהיו בעיות וכן הלאה סביב כל הסיפור שלה; ובסוף הוועדה הכריעה: כן.

גיל סמסונוב: אבל כמו שאתה בוחר זמר, אתה לא יודע מה יקרה איתו גם אחר כך.

מתן רווה: הספר "מור".

מתן רווה: גם לי שאלה למר אורי פורת.

מתן רווה: אתה קודם הקראת את המילים של השיר.

מתן רווה: לי יש גם מילים של השיר, אבל הן שונות.

מתן רווה: אלו מילים אחרות.

זבולון אורלב: ובפועל שרו שיר אחר.

מתן רווה: שזה מה שהם שרו.

מתן רווה: השאלה איזו גירסה הם שרו.

מתן רווה: אני יושבת בקיבוץ" – משהו כזה?

מתן רווה: סיגר, וזה מרגיש לי קצת חמוץ.

מתן רווה: כל הזמן רק דיכאון ושעמום, אם לא אגמור, זה ייגמר ממש בבום.

מתן רווה: כל היום בטלוויזיה מלחמות, ובאוסטריה שוב התחילו השטפונות, הנה בא הדכאון של יום ראשון, אני רוצה, רוצה מלפפון.

מתן רווה: "

זבולון אורלב: אבל-

מתן רווה: מהם?

זבולון אורלב: שבתרבות הישראלית - נתנו אימון באנשים, כמו שאתה נותן באנשים אחרים; אנשים מרגישים אחריות, שזה כבוד לייצג את המדינה, ויש אחריות לייצג את המדינה.

זבולון אורלב: לא כתוב שאתה שליח.

זבולון אורלב: אזי אתה עושה את מה ששולחיך אומרים לך, ואינך הופך להיות – כמו שאמר בצדק מנכ"ל רשות השידור – אינך הופך להיות גולם שקם על יוצרו.

זבולון אורלב: זה כנראה חלק מהשינויים.

מתן רווה: מדוע לא הייתה דרך למנוע את זה?

זבולון אורלב: האמינו.

זבולון אורלב: .

זבולון אורלב: אל"ף, ישנה האחריות כלפי הארוויזיון, שתהיה נציגות של ישראל; וגם האמינו, רצו להאמין, שבסופו של דבר - הם עושים קונצים - אבל בסופו של דבר הם יקבלו את המשמעת הלאומית.

זבולון אורלב: תגבר האחריות הציבורית, ותגבר התרבות שאומרת שבסופו של דבר הם יעשו מה שצריך לעשות.

זבולון אורלב: זאת הייתה האמונה.

זבולון אורלב: לצערנו היא התבררה כלא נכונה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

טל: גם אני להגיב לדברים של אורי פורת.

טל: הוא אמר שלא אשמה הוועדה, אבל הביאו לנו קצת חומר מהכתבות – הוועדה עצמה לא הייתה תקנית בכלל.

טל: אסור שתהיה אותה ועדה פעמיים.

טל: היו המון דברים שלא היו ..

טל: הנה, הכתבה מולי.

טל: טוב, בכל אופן, הוועדה לא הייתה תקנית, וזאת כן איכשהו האחריות של הוועדה.

אורי פורת: תקן לוועדות.

זבולון אורלב: הייתה תקנית.

זבולון אורלב: זה לא תקין, אם מותר לי לפרש אותה.

זבולון אורלב: היא לא התכוונה לזה, אבל אני אומר לך.

זבולון אורלב: למשל, ברור היה על פניו, שיש ניגודי עניינים בין אחד מחברי הוועדה, שהוא מאד דומיננטי, שהוא עורך ספרותי באחד העיתונים היומיים, ושהשיר הזוכה מחובר על ידי אדם שהוא סגנו.

זבולון אורלב: אז, על פניו, הואיל ואנשים לא פה, איני רוצה לציין את שמותיהם, שזה לא הגון ולא ראוי, אבל אני חושב ש..

זבולון אורלב: ואותו אדם, אגב, אותו עורך, עדיין ממשיך להגיש תכניות ברשות השידור.

זבולון אורלב: כי אז יש פה אילו שהם דברים שאנשי ציבור, לפחות כמוני, צריכים לשאול אותם ולשים אותם על השולחן ולהגיד – אני מסכים שלרכילויות אין צריכים להתייחס, אבל על פניו יש כאן ניגודי עניינים - וכאילו לא קרה שום דבר.

אורי פורת: שאליו אתה מתייחס, בזמן ההצבעה הוא ביקש להימנע מהצבעה, הוא ביקש לא להשתתף בהכרעה, בגלל הסיבה הזו של חשש לניגוד אינטרסים, שזה רק מראית עין; אבל היה חשש כזה, והיושב ראש של הישיבה אמר לו שאין שום בעיה - שהוא יכול להצביע, והכל בסדר.

אורי פורת: הוא עשה את זה ברשות היושב ראש, והיושב ראש אמר לי שהוא לא ראה כל סיבה למנוע ממנו להצביע, מה גם שהוא היה רק "אצבע אחת" מתוך כל שאר חברי הוועדה.

מתן רווה: הקדם-ארוויזיון.

מתן רווה: מי בעצם היה אחראי לבטל אותו, ומדוע ביטלו אותו?

מתן רווה: זאת אומרת, אני זוכר שבקדם ארוויזיון השירים נבחרו על ידי העם, ואלה היו שירים טובים.

זבולון אורלב: שהשנה רשות השידור חידשה את פסטיבל הזמר הישראלי, ואני רוצה לברך - לנצל את ההזדמנות ולברך את רשות השידור על ההחלטה, שבעיני נראית ראויה ונכונה, ואני חושב שהיא גם ראויה לשבחים והוקרה על ההפקה שזכיתי להשתתף בה, וגם שמעתי לאחר מכן – כיושב ראש הוועדה, אנחנו כתובת טבעית לקבל תגובות – שמענו באמת תגובות טובות מאד, ואנחנו מברכים אתכם ומאחלים לכם גם שתשכילו להמשיך בכך.

גיל סמסונוב: אותו "סיפור".

גיל סמסונוב: כאשר יש "נפילות", אזי אנחנו מסיקים מסקנות.

גיל סמסונוב: בעבר, אם אתה זוכר – אני מתאר לי שיהיה לך קשה לזכור, אבל היה השיר של שרה'לה שרון, שהופיעה בארוויזיון, והיה ביזיון דומה לביזיון הנוכחי, למעט הפרובוקציות.

גיל סמסונוב: ביזיון שלא בתום לב, ולכן גם שונתה צורת הבחירה.

גיל סמסונוב: כאן שאנחנו נשנה את השיטה, אבל אני רוצה לומר לכם, אפרופו פסטיבל הזמר עכשיו.

גיל סמסונוב: אני במקרה הייתי יושב ראש, שלא בעל זכות הצבעה, בפסטיבל הזמר האחרון.

גיל סמסונוב: ישבתי ליד חברי הוועדה שבחרו, ושמעתי אותם ושמעתי גם את ה"דיסקוסים" ביניהם.

גיל סמסונוב: ראינו גם את מוקדי ההצבעה, וראינו שהיו הבדלים ענקיים.

גיל סמסונוב: אם היה תלוי בוועדה שישבה לימיני, היה נבחר שיר אחר, באופן ברור.

גיל סמסונוב: השיר הזה, נדמה לי, לא קיבל אף נקודה על ידי הוועדה, כך שבסך הכל יש כאן עוד דבר אחד – משפט אחד עתיק וידוע – על טעם וריח אין מה להתווכח.

גיל סמסונוב: יש כאן הרבה מאד גם עניין של תחושות - לפעמים טועים, ולפעמים מצליחים - וצריך לשמור את זה בפרופורציות, למעט זה שהם עשו את הפרובוקציות.

גיל סמסונוב: אם הם היו נכשלים – קורה.

זבולון אורלב: של שעון.

זבולון אורלב: שהמטוטלת הולכת לכיוון אחד, מגיעה לשיא, ואז היא חוזרת.

זבולון אורלב: אותו דבר יש גם בתהליכים חברתיים.

זבולון אורלב: תהליך ממצה את עצמו, מגיעים למסקנה שמיצינו את עצמנו, בואו נלך לכיוון השני; ואני חושב שזה דבר טבעי וראוי.

זבולון אורלב: אני ממש מתנצל, אבל זו תהיה הדוברת האחרונה מבין התלמידים.

זבולון אורלב: אני רואה שגם הכנתם שיעורי בית, עם כתבות וכולי.

רונאל גושן: לנצח, אבל אם אנחנו באים בדרך של לספק את העם, לרצות את העם, להגיד שהעם יתגאה בשיר שאנחנו מציגים - אזי זה לא כל כך ה"קטע" של לנצח, אלא ה"קטע" של שלנו.

רונאל גושן: לו היינו באים, אם באמת הבחירה של השיר באה מהעם, אזי זה איננו משנה לאיזה מקום מגיעים – אני מאמינה בזה, אני לא-

זבולון אורלב: שהעם יהיה גאה-

רונאל גושן: בין הבחירה של האנשים פה של הארוויזיון, לבין זו של המדינות האחרות.

רונאל גושן: אזי אם בוחרים מפה, אין זה ממש משנה איזה מקום השיגו.

מיה: לפני הארוויזיון, הם בעצם פה מפרסמים גם את המלפפון וגם את הבית האחרון, ואני באתי הביתה עם העיתון, והראיתי לאמי - ושתינו חשבנו שזו בכלל בדיחה, השיר הזה.

מיה: אני לא מבינה – אמרתם שלא ידעתם ושהזהרתם אותם, אבל אם אתם רואים שהם אף פעם לא נתנו לכם תשובה סופית, הם אף פעם לא ענו לכם, אז מדוע בעצם?

מיה: זה 38 ימים קודם.

מיה: הם אמרו בעיתונות שהם ישימו את הבית הזה ואת המלפפון.

מיה: אזי זאת קצת בושה.

מיה: אני רוצה לעשות את זה איתו כל היום - נראה לי שאין זה בדיוק משפט שיכול להגיע לשם.

הערה: מישהו כנראה ידע ולא היה ער דיו.

אורי פורת: כותבים הרבה דברים.

אורי פורת: יש בעיתונים גם לפעמים חכמה שאחרי מעשה.

אורי פורת: לנו נודע בפעם הראשונה שיש בעיה עם השיר הזה, כתוצאה משאילתה של סגן השר שאול יהלום.

אורי פורת: זאת הייתה הפעם הראשונה שלהנהלת הטלוויזיה ולהנהלת רשות השידור נודע שיש איזו שהיא קנוניה פה, שיש איזו שהיא מזימה פה, של החבר'ה האלה, שרקמו את כל התכניות האלה שלהם ליצירת סקנדלים בחדרי חדרים, פשוט מאחורי גבם של אלה ששלחו אותם.

אורי פורת: לא יכולנו לעשות שום דבר, כדי למנוע דבר שלא ידענו על קיומו.

אורי פורת: כאשר נודע לנו, עשינו כל דבר אפשרי כדי למנוע, ושום דבר לא עזר.

אורי פורת: אולי בכל זאת משהו כן עזר, והביזיון בכל זאת הצטמצם בכהו זה, כאשר הגברות בלהקה הואילו בטובן ברגע האחרון לוותר על המלפפון ולהשתמש במיקרופון.

אורי פורת: זה בכל זאת איזה שהוא הישג ראוי לשבח.

הישיבה ולומר: ועדת החינוך והתרבות שמעה את דיווח ראשי רשות השידור, המחזקת ותומכת בהחלטות הרשות, לפיהם ייבחר השיר מכאן ולהבא על ידי הציבור, וכן יוסדר חוזה מחייב בין הנציגים בארוויזיון ובין רשות השידור, כדי להבטיח שהנציגים יעמדו בכל כללי התקנון.

הישיבה ולומר: הוועדה גם רשמה לפניה שרשות השידור בודקת הליכים משפטיים להחזר ההוצאות על ידי הלהקה.

הישיבה ולומר: ועדת החינוך והתרבות קובעת כי הופעת להקת פינג פונג בארוויזיון בשנת 2000 הייתה ביזיון ובושה למדינת ישראל, לרשות השידור ולתרבות הישראלית.

הישיבה ולומר: רבותיי, אני נועל את הישיבה.