ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 54, 2000-01-12 09:00

יהודית נאות: הנושא בו אנו דנים היום הוא פרסומות ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, כאשר בתחילה נצפה בסרט.

יהודית נאות: הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור לדוקטור יצחק קדמן כדי שיציג את הבעייתיות של השימוש בילדים בפרסומות ולאחר מכן נשמע את הפן השני של הנושא.

יצחק קדמן: לצערי הרב אנחנו נתקלים ביותר ויותר פרסומות שחלקן מיועדות לילדים, חלקן בהשתתפות ילדים, בחלק מהמקרים זה שילוב של השניים, שלדעתנו, במתכונתן, כפי שהן, לא צריכות להיות משודרות.

יצחק קדמן: בעניין הזה יש לי התכתבות ענפה עם אנשי הרשות השנייה לרדיו וטלוויזיה.

יצחק קדמן: אני מוכרח לומר שבחלק גדול מהמקרים התשובות שאני מקבל הן תשובות של הזדהות עם הטענות שלנו, אבל כנראה זה לא עוזר מפני שהפרסומות ממשיכות להיות מוקרנות.

יצחק קדמן: אני רוצה להשתמש בדוגמאות שהראיתי.

יצחק קדמן: אחת הדוגמאות לדעתי היותר מקוממות הייתה בתשדירי הפרסומת של מועצת הלול, לכאורה גוף שמה לו ולילדים.

יצחק קדמן: כוכבי הפרסומת בשני התשדירים שהוצגו היו ילדים כאשר המטרה הייתה להגביר את צריכת העוף, וזה הכל לגיטימי, אלא שהצורה שבה זה נעשה היא פשוט מקוממת במיוחד על רקע תקופה שכולנו מקוננים על עלייה באלימות של בני נוער.

יצחק קדמן: תשדיר אחד מראה ילד יושב במסעדה, רוצה עוף, הכל לגיטימי, אלא שהדרך שבה הוא מחליט להשיג את העוף, כשהמלצר לא מגיע אליו מספיק מהר, הוא ניגש לכיבוי האש, מפעיל את האזעקה, גורם לזה שיורדים מים מהתקרה, כדי להמחיש את העניין לא רק שכולם נמלטים בבהלה אלא שרואים גם את המלצר מחליק – ואני מקווה שלא קרה לו שום דבר בנפילה הקשה הזאת – ואז הילד פשוט חוטף את העוף מכל אלה שנמלטו מהמסעדה ואוכל אותו בהנאה.

יצחק קדמן: זה תשדיר אלים, זה תשדיר שהמסר שנובע ממנו הוא עידוד לאלימות.

יצחק קדמן: התשדיר השני באותו כיוון הוא עוד יותר גרוע.

יצחק קדמן: שני ילדים בהפסקה מבית-הספר או באירוע אחר יושבים על הספסל.

יצחק קדמן: הילד שלנו, מסכן, קיבל מהבית רק פיתה יבשה או שיש בתוכה משהו, והילדה, החברה שלו, הגיעה מהבית עם עוף נהדר, ריחני ועסיסי, והילד רוצה.

יצחק קדמן: מה עושה ילד שרוצה עוף?

יצחק קדמן: הוא פונה לחברה שלו ושואל אם אפשר לקבל קצת?

יצחק קדמן: חס וחלילה, זה לא גזעי מספיק.

יצחק קדמן: הוא לוקח את הילדה, מרמה אותה, יש שם לונה פארק בסביבה, אומר לה ללכת לשם, היא בשמחה מפקידה לרגע את התיק בידיו, היא עולה לסוס והגבר הגזעי הקטן שלנו גונב לה, ואין לי מלים אחרות, את העוף מתוך התיק שלה ואוכל אותו והנה איזה יופי.

יצחק קדמן: אני רוצה לספר לכם מה קרה כשפניתי לרשות השנייה.

יצחק קדמן: כשפניתי, אמרו לי שאני צודק במאה אחוז, שהייתה להם התלבטות ושהם חיכו שתגענה תלונות.

יצחק קדמן: אגב, זו נקודה מאוד מעניינת שחיכו שתגענה תלונות.

יצחק קדמן: אני לא יודע למה צריך לחכות שתגענה תלונות.

יצחק קדמן: אגב, המון אנשים התקשרו אלינו כשהם ראו את התשדירים האלה.

יצחק קדמן: אמרתי להם, הנה יש לכם תלונה.

יצחק קדמן: אמרו שבאמת זה לא מצא חן בעיניהם.

יצחק קדמן: הסוף היה שזה המשיך להיות מוקרן בטענה שבעת ובעונה אחת זה הועבר גם להקרנה בערוץ הראשון.

יצחק קדמן: בערוץ הראשון כידוע אין פרסומת ואני אומר זאת באירוניה מפני שלכל פרסומת שם קוראים תשדיר וזה הופך להיות מותר.

יצחק קדמן: מה שראיתם כאן שהוקרן בערוץ השני, הוקרן בערוץ הראשון תחת הכותרת תשדיר.

יצחק קדמן: הסתבר שערוץ השני פנה לערוץ הראשון ואמר שהם רוצים להוריד את הפרסומת, אבל הם רוצים שגם הערוץ הראשון יסכים כי אין טעם שהם יורידו והערוץ הראשון ימשיך בהקרנת הפרסומת.

יצחק קדמן: הערוץ הראשון ענה בשלילה ולפיכך הערוץ השני המשיך להקרין את שני התשדירים הללו.

יצחק קדמן: אנחנו כל הזמן מקוננים למה הנוער שלנו כל כך אלים, למה יש כל כך הרבה אלימות וכאן יש מוצר שבאמת לא קשור בשום אלימות.

יצחק קדמן: זה בסך הכל להראות עוף, ולמה צריך להראות את זה עם גניבה, עם הפלת מלצר?

יצחק קדמן: אגב, כדאי שתדעי שהיה לי עימות רדיופוני עם מנכ"ל מועצת הלול והוא אמר לי דבר מדהים.

יצחק קדמן: הוא אמר לי: מה אתה רוצה, שנראה ילדים חנונים בפרסומת?

יצחק קדמן: זה ילד גזעי.

יצחק קדמן: כך הוא אמר לי.

יצחק קדמן: אני לא יודע אם זאת הגזעיות שמשודרת, אני לא יודע מה אנחנו רוצים.

יצחק קדמן: אותו דבר ברמות שונות יש גם בתשדיר של דני של שטראוס שיש אתו שתי בעיות.

יצחק קדמן: ראשית, הוא מבטיח שם לילדים דברים שלא היו ולא נבראו.

יצחק קדמן: ילד שלא יאכל דני לא יהיה יותר חזק.

יצחק קדמן: זה מתחיל בריב בין אחים, האחד נותן צ'פחה בראש לשני, לוקח לו את הכדור, הילד השני אוכל דני והנה יש לו כוח להחזיר חזרה.

יצחק קדמן: מפוצץ את הדלת, מפוצץ את הקיר.

יצחק קדמן: נכון, זה הכל דמיוני, אבל כמות האלימות שיש בתשדיר הזה היא בלתי נסבלת.

יצחק קדמן: כנ"ל תשדיר שנועד להיות דווקא נגד אלימות, התשדיר של "מעריב לנוער", כך הוסבר לי.

יצחק קדמן: יש שם נערים בוגרים שחוטפים מילד, אחר-כך מתברר ילדה קטנה.

יצחק קדמן: התשדיר אומר: לך עם מה שאתה מרגיש.

יצחק קדמן: ואז מה הילד עושה?

יצחק קדמן: הוא מפיל להם את האופנוע.

יצחק קדמן: זאת אומרת, התגובה לאלימות היא אלימה.

יצחק קדמן: אגב, אני מאוד חושש שאם יש ילד שלוקח את זה ברצינות והוא יפגע באופנוע של נערים מבוגרים ממנו, אני מרחם עליו כי אני יודע מה שיקרה לו.

יצחק קדמן: מה אנחנו אומרים לילדים?

יצחק קדמן: תפיל את האופנוע.

יצחק קדמן: מה תספוג אחר-כך?

יצחק קדמן: מישהו לוקח אחריות על העניין הזה?

יצחק קדמן: באותה מידה גם, אם כי במידה מוחלשת, כל הצורה של למכור עוד קו נוסף לטלפון על-ידי ריב של ילדים וניתוקי שיחות של אח ואחות אחד לשני.

יצחק קדמן: יכולים להגיד לי שיש דברים כאלה גם במציאות, יכול להיות, אז מה?

יצחק קדמן: אנחנו צריכים לעודד את זה?

יצחק קדמן: אני שוב חוזר ואומר שיש פחות מדי מחשבה.

יצחק קדמן: אני שונא לדבר על צנזורה, אני מכבד את חופש הביטוי, אבל אני רוצה לומר לכם שגם בארצות נאורות מאוד שאמונות על חופש הדיבור יש כללים לגבי פרסומות בכלל ולגבי פרסומות שמיועדות לילדים בפרט ובמיוחד.

יצחק קדמן: אגב, בארצות סקנדינביה שהן לא ארצות חשוכות, שם בכלל אסרו לאחרונה בחקיקה לשדר פרסומת בתוכניות ילדים או בתוכניות סמוכות לתוכניות ילדים.

יצחק קדמן: אני לא אומר שאני רוצה שנפסיק לשדר פרסומות, ואני לא רוצה שנפעיל צנזורה ממלכתית, אבל קצת יותר בקרה על מה שאנחנו משדרים, במיוחד פרסומת שמיועדת לילדים, במיוחד פרסומת שמערבת ילדים, מפני שתשדירים כמו שראינו כאן לא צריכים להיות משודרים.

אריאלה רבדל: צודק דוקטור קדמן.

אריאלה רבדל: בעולם המערבי, באיחוד האירופאי המשותף, התחיל בבריטניה והורחב לכלל מדינות האיחוד, יצרו גוף ששותפים בו המפרסמים – היצרנים, המשווקים, העוסקים, כל הגורמים שיש להם אינטרס לפרסם מוצר או שירות – הפרסומאים שהם יוצרי הפרסומות, המדיה על כל ענפיה, הצרכנים והממשלות, זאת אומרת, המדינה הספציפית.

אריאלה רבדל: הגופים האלה במשותף בהסכמה ביניהם יצרו כללים מאוד ברורים לפרסומת כשהם מתייחסים לכל היבט של הפרסומת.

אריאלה רבדל: הבסיס של הכללים הוא באמת כל הנושא של גילוי נאות ואי-הטעיה.

אריאלה רבדל: זאת אומרת, הפרסומת של "דני" בכל מקרה היא גילוי נאות ובהטעיה מוחלטת.

אריאלה רבדל: הדבר השני שהם יצרו, הם יצרו כללי אכיפה של הכללים האלה, מה עושים לגורם שלא עומד בכללים האלה, אם זה מפרסם או אם זה פרסומאי.

אריאלה רבדל: כל הדבר הזה נמצא בחסות הממשלה ויש כאן שילוב מאוד מרתק של וולנטריות ואכיפת החוק.

אריאלה רבדל: בתוך הממשלה יש גורם מסוים, בדרך כלל משרד המסחר והתעשייה, שהוא האחראי – כמו בישראל הממונה על הגנת הצרכן – לאכוף במידה וחרגו מהכללים של האכיפה של המועצה הוולנטרית.

אריאלה רבדל: כל הדבר הזה בא באמת בתוך עולם של פרסומת, כאשר הפרסומת בתחרות מאוד קשה.

אריאלה רבדל: בישראל, חוק הגנת הצרכן מגדיר מהי פרסומת, יש בו התייחסות מסוימת לפרסומת לילדים, יש כללים, שטיפה מרחיבים את מה שאומר החוק לגבי פרסומת.

אריאלה רבדל: האכיפה, גם במעט שיש בישראל בנושא הפרסומת, אם אני לא רוצה להעכיר את האווירה או להאשים את ממשלת ישראל באופן קיצוני, אני אומר שעשרה אחוז מתוך מאה אחוז ממשלת ישראל עושה מה שהיא חייבת לעשות בתחום האכיפה.

אריאלה רבדל: לכן השוק הזה הוא שוק מאוד פרוץ.

אריאלה רבדל: אנחנו ניסינו ליצור את המועצה הזאת ואני שמחה שכל הגורמים –בהם התקשורת, המפרסמים והפרסומאים – הסכימו להצטרף כי גם הם מבינים שחייבים לתקן את העולם הזה, שהם עושים דברים שהם גם לא לרוחם והם לא רוצים להיות חלק מזה.

אריאלה רבדל: כמובן שבלי מעורבות של הממשלה ושל הכנסת ליצירת המסגרת הכללית להקמת גוף כזה, הדבר הזה לא יצא לפועל ואנחנו נישאר עם המציאות הקשה שמתוארת, והמציאות בישראל היא מאוד מכוערת.

אריאלה רבדל: דרך אגב, זה לא רק בארצות הסקנדינביות.

אריאלה רבדל: יושבת-ראש ועדת הפרסומת באיחוד האירופאי המשותף מקיימת עכשיו דיונים להוציא פרסומת שבה שותפים ילדים.

אריאלה רבדל: זה מראה איך מדינות נאורות מתייחסות לנושא.

ישראל מידד: ראיתי את הפרסומת של "דנט", בה אייל ברקוביץ, כוכב כדורגל, מקדם מכירת "דנט" ושמו מופיע בכיתובית למטה, ובסוף – ממש בסוף, וזה אני מקשר לעוד שני נושאים, ילדים ומין – הוא שואל את הילדה אם היא רוצה משהו מתוק, ואז הוא נותן לה נשיקה על השפתיים.

ישראל מידד: חשבתי שזאת קצת הגזמה.

ישראל מידד: אם כבר, אז על המצח, על הלחי.

ישראל מידד: כתבתי מכתב וקיבלתי תשובה שלא מסכימים עם איך שאני רואה את זה.

ישראל מידד: כתבו לי שזאת הבת שלי ולכן ביקשתי שיכתבו שזו הבת שלו, כך שאף אחד לא יטען שהם מטעים את הציבור, אבל נאמר לי שלא צריך להוסיף את זה והכל יודעים שאייל ברקוביץ הוא מהדמויות המרכזיות החיוביות בחברה הישראלית.

ישראל מידד: שבוע אחרי שקיבלתי את התשובה הזאת, יש לנו את הסיפור על נערות הליווי של נבחרת ישראל.

ישראל מידד: יש המון פרסומות שמקדמות את נושא המשקאות בישראל וזה נעשה על-ידי כמה שפחות בגדים לאישה.

ישראל מידד: מה הקשר ביניהם?

ישראל מידד: אני לא יודע.

ישראל מידד: הפרסומת האחרונה שצפיתי בה, הפרסומת ל"מאמא עוף".

ישראל מידד: אני לא יודע איזה חזה הם מוכרים בתשדיר הזה.

ישראל מידד: דרך אגב, בטלוויזיה אין פרסומות ערכיות.

ישראל מידד: דהיינו, דעה של המועצה, של האגודה, של איזשהו גוף וולנטרי ציבורי לא יכולה להגיע לשידור ואנחנו זוכרים את המאבק הגדול, גם שלנו, ב"קול ישראל".

ישראל מידד: זה כבר נושא אחר ואני מתייחס לפרסומת מסחרית.

ישראל מידד: כפי שאריאלה אמרה, נושא האכיפה כמעט ולא קיים.

ישראל מידד: הייתי רוצה שמר שקלאר יאמר לנו מי מפקח על הפרסומות כי אני הבנתי שהפיקוח על הפרסומות יותר ויותר עובר לזכיינים ולא לרשות השנייה כמי שאחראי על תוכן השידורים שמשודרים שם.

ישראל מידד: אני חושב שזה צעד לא נכון.

ישראל מידד: העוצמה של הפיקוח צריכה להיות ברשות השנייה ולא לפזר אותה, כי אחרת כמובן כולם ידברו על כסף ואף אחד לא יתייחס לנושא של החוק.

גלית אבישי: בדיקה נוספת שנעשתה זה בדיקה של עוצמת הקול בשעת פרסומות והתגלתה חריגה גדולה מאוד בעוצמת הקול בזמן פרסומות שגם זו בעיה שאני חושבת שמן הראוי לתת עליה את הדעת.

גלית אבישי: לגבי התכנים.

גלית אבישי: אני בהחלט מסכימה עם מה שנאמר עד כה.

גלית אבישי: גם מצפייה שלנו בפרסומות, אבל גם תלונות שהגיעו לרשות להגנת הצרכן בדבר תכני הפרסומות, יש תכנים רבים שמכילים אלמנטים המציגים את האישה או את גוף האישה כאובייקט שמראים אלימות וגם בפרסומות לילדים - ואני חושבת שכאן היו עדויות חד-משמעיות לעניין הזה - בדרך של הומור כאשר לילדים מאוד קשה להבחין בהומור הזה ולהבין מה תוצאות אותה אלימות.

גלית אבישי: כשאנחנו מדברים על תכנים נראה לי שאנחנו מדברים לא רק על פרסומות אלא בכלל על תכנים.

גלית אבישי: אנחנו מדברים כאן על חינוך, אלימות וטלוויזיה ומאוד קשה לי להתייחס רק למסגרת הפרסומות.

גלית אבישי: אני רוצה לתת כאן מחקר שנעשה בארצות-הברית, מחקר שנעשה על-ידי שלוש אוניברסיטאות בארצות-הברית.

גלית אבישי: אגב, מי שהזמין את אותו מחקר הן רשתות הכבלים בארצות-הברית והמחקר הוא מדהים.

גלית אבישי: הוא כלל צפייה ב2,700- תוכניות טלוויזיה ב23- ערוצים ונמצא שם שב73- אחוזי ממקרי האלימות שנצפו בתוכניות, יוצא הפושע ללא עונש.

גלית אבישי: ב58- אחוז ממקרי האלימות בטלוויזיה מוצג מעשה האלימות בלי להראות את תוצאותיו.

גלית אבישי: כלומר, הכאב הפיזי או הנפשי הכרוכים בו.

גלית אבישי: 39 אחוז מהסצינות האלימות מוגשות בדרך של הומור, באופן שמקשה על ילדים להבין כי מדובר במעשים חמורים.

גלית אבישי: מחקרים כאלה ואחרים שנעשו בארצות-הברית בעיקר - לצערי בארץ מצאתי מספר מועט יחסית של מחקרים בתחום, למשל ההשפעה של WWWF על אלימות בקרב ילדים, זה מחקר שנעשה בארץ, אבל לא מצאתי הרבה מחקרים בנושא – גרמו בארצות-הברית לחקיקת חוק בשנת 1996, וכאן אני חורגת קצת מנושא הדיון על פרסומות, לחייב את כל רשתות הטלוויזיה האמריקאיות להכניס אלמנט אלקטרוני שאמור לאפשר להורים או למי שרוצה לסנן מתוך תוכניות הטלוויזיה תוכניות שמכילות אלימות, מין או שפה בוטה.

גלית אבישי: דבר נוסף, לחייב את כל מי שמפרסמים את לוחות המשדרים לסמן את התוכניות המשודרות בהתאם לאותם אפיונים, למשל האם התוכנית מכילה אלימות, האם היא מכילה סצינות מין או שפה בוטה.

גלית אבישי: המטרה מאוד דומה לחוק סימון הרכיבים על מוצרים למשל.

גלית אבישי: כולנו רגילים, וזה קרה אחרי מאבק ארוך ומתמשך, שעל אריזות מוצרים יש רשימה של רכיבים וככה מתאפשר לצרכן לדעת מה יש בתוך אותה אריזה של מוצר, איזה סוג של מוצר, לפחות דברים בסיסיים.

דוד אדמון: אני חושב שהרעיון של אריאלה הוא רעיון נכון.

דוד אדמון: אם כל הגורמים שעוסקים בתחום הזה ייפגעו יחד ויגבילו את עצמם מרצון ולא תחת הגבלה, זה יהיה הרבה יותר נכון מאשר לעשות את זה דרך הגבלות חוקיות.

דוד אדמון: כמובן אין לנו בהרבה מדינות דוגמאות לזה, אבל יש למשל באנגליה או בכל ארצות האיחוד האירופאי היום.

דוד אדמון: יש הסכמה בין כל הגורמים איפה להגביל את עצמנו ואיפה לא.

דוד אדמון: מבחינה חוקית, אם לעשות הגבלות, וכאן נתנו כדוגמה את סקנדינביה שהגבילה לפני עשרים שנה הגבלות די חמורות בנושא פרסומת בסיגריות, וראה זה פלא, דווקא שם מספר המעשנים הלך וגדל ואיש אינו יודע בעצם כיצד דבר כזה יכול לקרות.

דוד אדמון: בסקנדינביה אין פרסומת בכלל על סיגריות – אני לא אומר הגבלה כמו בארץ כשלפרסומת על סיגריות יש כבר כיום המון הגבלות ובדרך יש לנו עוד רעיונות נוספים – ושם קרה הפוך ויש יותר מעשנים.

דוד אדמון: לכן בדברים הללו חייבים מאוד מאוד להיזהר כאשר אנחנו מדברים על הגבלות.

דוד אדמון: דיברתי על הערוצים שייכנסו וכולנו יודעים שאנחנו עומדים בפתחו של אינטרנט מאוד מאוד מסועף, ששם קשה מאוד להגביל.

דוד אדמון: בארצות-הברית ניסו בשנים האחרונות למצוא פתרונות להגבלה באינטרנט, אבל עדיין לא מצאו את הדרך היותר חוקית לעניין הזה.

דוד אדמון: לכן קשה לי מאוד לבוא עם כל הרעיונות ששמעתי כאן כי הרי בסופו של דבר הפרסומת זה הראי למה שקורה בטלוויזיה.

דוד אדמון: הרי לא תצפו שיראו לנו בטלוויזיה סרטים והתרחשויות הן בטוק שאו למיניהם שאתם רואים יום יום והן בסרטים כאלה ואחרים שרואים בכל מיני שעות ולעומת זאת הפרסומת תהיה מאוד אנמית.

דוד אדמון: אם היא תהיה אנמית – לא יהיה לה ערך, אם לא יהיה לה ערך - לא ישדרו אותה, אם לא ישדרו אותה – לא תהיה טלוויזיה כי זה בסופו של דבר להחזיק טלוויזיה ולהחזיק שידורים זה מהפרסומת.

דוד אדמון: לכן צריך להבין שהפרסומת בסופו של דבר היא בבואה למה שאנחנו רואים בטלוויזיה.

דוד אדמון: אם אנחנו לא יכולים להגביל את מה שאנחנו רואים בטלוויזיה, כי אנחנו מדברים על חופש הדיבור, קשה לנו להגביל דווקא את הפרסומת.

דוד אדמון: לכן אני מברך על הצעתה של אריאלה.

דוד אדמון: אם כל הגורמים בענף ישבו ויקבלו גם איזושהי סמכות חוקתית אולי דרך החוק להגנת הצרכן ואולי דרך חוק אחר כדי להתלונן על מי שלא עומד בקריטריונים הציבוריים, זה הרבה יותר נכון מאשר להיכנס למגבלות.

מישל אביטבול: יחד עם זאת, אנחנו מאוד ערים לבעיות של הפרסומת המסחרית, לפחות בכל מה שקשור למערכת החינוך.

מישל אביטבול: יש לנו ועדה מיוחדת שמטפלת בנושא של הכנסת פרסומות לתוך המערכת.

מישל אביטבול: לגבי השאר, כל מה שאני יכול לעשות הוא להצטרף לקריאה של הדוברים, לבקש מהפרסומאים להיות יותר ערים לקונטקסט החינוכי הרחב של התשדירים ולהימנע עד כמה שניתן ממסרים בוטים בנושא אלימות, בנושא סקסיות וכמובן גזענות, ועד כמה שניתן אם אפשר לקדם את הערכים הדמוקרטיים שמערכת החינוך הייתה רוצה בהגשמתם.

אבי ניר: גם אני מקבל את ההצעה, וגם את הגישה האמריקאית של צנזורה עצמית ובקרה עצמית.

אבי ניר: נדמה לי שגם הדיון כאן ממחיש, כי אדם אחד, מרתיעה אותו הנשיקה של אייל ברקוביץ, לאדם שני יש רתיעה מעופות מכל מיני סוגים, אדם שלישי חושב שנשים שרות זה מרתיע.

אבי ניר: המגבלות והפניות שאנחנו מקבלים על תשדירים שפוגעים, לעניין הזה אין גבול ואפשר להטיל כאלה מגבלות שבעצם אי-אפשר יהיה לפרסם.

אבי ניר: אני מסכם ואומר.

אבי ניר: הערוץ השני היום הוא הגוף המפוקח ביותר, ולטעמי מפוקח מדי, ואם צריך להיות פיקוח – הוא צריך להיות אחיד וכללי שיחול על כל ערוצי השידור ועל כל ערוצי הפרסום.

יאיר גלר: אנחנו חלק מאיזשהו תהליך שיווקי עסקי, שצריך להביא בכלים של תקשורת לאיזושהי תוצאה עסקית וכאן נמצא הדבר האמיתי.

יאיר גלר: שלא יחשוב מישהו שיושב מפרסם, יצרן, תעשיין, יבואן, מי שלא יהיה, ורוקח יחד עם הפרסומאי שלו איזושהי פרסומת זדונית נוראית שלא עומדת ולא עולה בקנה אחד עם התרבות הנורמטיבית בחברה הישראלית וזאת בכדי להשיג הישגים שיווקיים או תקשורתיים והוא יודע שבדרך הוא גרם נזקים נוראיים.

יאיר גלר: זה ה'סלף רגוליישן' החזק ביותר.

יאיר גלר: כשאנחנו יוצאים לבנות איזושהי פרסומת, ה'סלף רגוליישן' החזק ביותר הוא ההבנה שלנו – ועם כל הכבוד להרבה גופים שיושבים כאן – החיבור שלנו אל הצרכן ואל החברה הישראלית הוא מהחיבורים החזקים ביותר שקיימים.

יאיר גלר: אם יש גופים שנעזרים, חיים וניזונים כל היום ממחקרי שוק ומהיזון חוזר והצרכן, זה אנחנו ולא אף אחד אחר מאלה שיושבים כאן.

יאיר גלר: זה מה שיוצר את ה'סלף רגוליישן' האמיתי.

יאיר גלר: כשאנחנו מעלים פרסומת כזו שמישהו יש לו הערה כזו או אחרת עליה, וזה לא משנה אם זו נשיקה או ילד שרוצה להפיל למתנכלים לו את האופנוע, הדברים האלה נבדקו ונבחנו על קהלי המטרה, על ילדים ועל נוער ואומתו.

יאיר גלר: הדבר הראשון שאנחנו בוחנים זה אם אנחנו לא גורמים לעצמנו נזק.

יאיר גלר: לעצמנו זה המפרסמים שהם הלקוחות שלנו שאנחנו אמונים לא רק ליצור עבורם רעש תקשורתי אלא להשיג עבורם הישגים שיווקיים אמיתיים.

יאיר גלר: זה ה'סלף רגוליישן' האמיתי.

יאיר גלר: הנציג הטוב ביותר ישב כאן לידך, אותו תלמיד.

יאיר גלר: מה שהנוער והילדים יודעים להבין היום לא עולה בקנה אחד עם דרך הניתוח של יצחק קדמן.

יאיר גלר: הם הרבה יותר מתוחכמים, הם הרבה יותר חכמים, הם בכלל לא טיפשים, הם מבינים את ההומור והם מבינים את הכוח של הפרסום.

יאיר גלר: בזכות משרד החינוך הם לומדים היום תקשורת וחלק מההוראה של תקשורת בבת-הספר אנחנו עושים, הפרסומאים.

יאיר גלר: אל תציגו אותם כשיים תמימים חסרי הבנה, שאין להם שום יכולת בקרה עצמית כי הם לא כאלה, בין השאר בגלל הטלוויזיה.

יאיר פלדמן: אני מודה שקשה מאוד להתייחס לדיון של היום כי נאמרו כאן כל כך הרבה דברים בכל כך הרבה תחומים, החל מעוצמת הקול של הפרסומות וכלה בכך שזה ילדים.

יאיר פלדמן: המפרסם רוצה קודם כל לשווק את המוצרים שלו והדבר האחרון שיש לו בראש זה לפגוע בקהל הצרכנים שלו.

יאיר פלדמן: מאותו מניע בדיוק אנחנו חיברנו – וזה היה גם לפני 10-8 שנים – את האמנה להגינות בפרסום שעסקה בדיוק בדברים האלה, בהגבלות מרצון על הפרסום שבעקבותיה ביחד עם מר שרגאי במשרד המסחר והתעשייה דאז חתמנו על אמנה מורחבת של הגינות בפרסום וכל השנים אנחנו אומרים שנקיים את ה'סלף רגוליישן' מבוסס על אותה אמנה או אמנה מתוקנת.

יאיר פלדמן: לכן היוזמה שיצאה לאחרונה מביתה של אריאלה מקובלת.

יאיר פלדמן: ברגע שיימצא לה הפתרון ושהדברים ייעשו עם שכל וטעם טעם, לא עם איזה הגבלות בלתי אפשריות, זה יעבור.

מרדכי שקלאר: לגבי פיקוח, היקף הפיקוח וכן הלאה.

מרדכי שקלאר: כל עוד שהערוץ השני, מלבד היותו ערוץ המשודר בברוד-קסטינג, מוגדר כערוץ ציבורי הממומן על-ידי הפרסומות, צריך למצוא את האיזון הנכון בין כללים כאלה ואחרים לבין החופש או האינטרס.

מרדכי שקלאר: במקרה הזה, תוכנית שאמורה ליצור רייטינג גבוה או פרסומת שאמורה ליצור אפקט משלה, כמעט אין הבדל מבחינה עקרונית.

מרדכי שקלאר: השאלה איך יוצרים את האיזון הזה.

מרדכי שקלאר: לומר שבהחלט לא צריך יותר כללים, אני חושב שהמרחק הוא רב.

מרדכי שקלאר: מצד שני, אני בהחלט מסכים שמכוח הסמכות אתה לא מצליח ליצור כמעט שום דבר אלא צריך ליצור דיאלוג מסוים על-מנת לממש את הדברים והמתח הזה חייב להפרות על-מנת ליצור את ה'אאוט-פוט' הנכון של מה כן ומה לא.

מרדכי שקלאר: אני מסכים שבהחלט יש בעיה עם חלק גדול מהתכנים, אבל הרבה יותר קל לפקח ולהתייחס לפרסומות שהן בעייתיות מההיבט של הטעייה כזו או אחרת לבין פרסומות שיש לי אתן בעיה ערכית או תכנית, משום שלאחד מפריע אייל ברקוביץ ולשני מפריע משהו אחר.

מרדכי שקלאר: אני למשל, לגבי אייל ברוקביץ, לא הבנתי בכלל מה הבעיה למרות הפנייה.

מרדכי שקלאר: הסתכלתי עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם וזה נראה הדבר הכי יפה והכי נאיבי שאפשר.

מרדכי שקלאר: ברור שמדובר כאן במשהו שהוא אפילו נחמד.

מרדכי שקלאר: מצד שני בהחלט פרסומת כמו פרסומת שנעשתה בזמנו על ספרינג, חשבנו שיש בזה בעיה מסוימת והתערבנו.

איילת מצגר: אם תתקבל איזושהי החלטה ברמה של מדיניות להגביל את הפרסומות שמשודרות לילדים, לפיכך תוכל מערכת של 'סלף רגוליישן' להתייחס לאותה מגבלה.

יהודית נאות: בהקשר הזה אני רוצה לומר שיושב-ראש הוועדה מוסר שהוא הגיש הצעת חוק של סימון וסיווג סרטי טלוויזיה.

יהודית נאות: הוא כנראה צופה בנו בערוץ 33 ובהזדמנות זו אנחנו מאחלים לו שיחלים מהר.

יהודית נאות: אני רוצה לברך את כולם ולהודות לכולם שבאו להשתתף בדיון.

יהודית נאות: אני מודה שאין לי את המיומנות כיושבת-ראש ולכן אני מאושרת על שהגענו לקונצנזוס.

יהודית נאות: סיכום הדיון הוא שכולנו מסכימים שיש מקום לבקרה עצמית, יש מקום לשיפור, אבל מצד שני צריך גם לשמור על החופש וגם על זכות הציבור לדעת.

יהודית נאות: אני מודה לאריאלה רבדל על הרעיון שהציגה כאן ואני אבוא אתך בדברים כדי שנוכל להוציא אותו לפועל.

יהודית נאות: תודה לכם.