ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 24, 1999-11-03 09:00

זבולון אורלב: והתרבות.

זבולון אורלב: הנושא שלנו היום הוא שילוב אומנויות בחינוך – יצירתיות בחינוך על-ידי שילוב אומנויות.

זבולון אורלב: נמצא אתנו אורח חשוב שהוא נשיא ברטון הול קולג' של אוניברסיטת לידס באנגליה, פרופסור גורדון בל, שהוא מומחה ידוע בתחום המיוחד הזה של שילוב אומנויות בחינוך והוא מרצה בקשר לשיטה שבמסגרתה המורים לומדים ללמד קצת אחרת.

זבולון אורלב: זה דבר לא שיגרתי, אבל אני חושב שראוי מאוד שועדת החינוך והתרבות תעשה פסק זמן מעת לעת וגם תצטרך להפיץ את תורת החינוך ודעות חדשות ואמצעים חדשים.

זבולון אורלב: אני באמת שמח שיש לנו את ההזדמנות הזאת לתרום למערכת החינוך בארץ.

זבולון אורלב: השיטה בנויה על פיתוח היצירתיות גם של המורה וגם של התלמיד, כמובן תוך שימת לב לקשר שיש בין המורה לבין התלמיד וזו שיטה שדורשת הרבה מאוד מאמצים מצד המורים, היא דורשת תשומת לב של מורים לא רק כלפי תלמידים אלא של מורים כלפי עצמם, שקודם כל מורה ילמד את עצמו וידע שהוא נכנס לשיטה ולתהליך למידה שהוא בהחלט דורש ממנו משאבים וכוחות יצירתיים רבים מאוד.

זבולון אורלב: אינני יודע הרבה על השיטה וגם אני כאן בבחינת תלמיד ואשמע ברצון רב את ההרצאה כאשר אחריה נוכל בהחלט גם לשאול שאלות.

זבולון אורלב: הרצאתו של פרופסור גורדון בל תינתן באנגלית ותתורגם לעברית, על-מנת שהאזרחים ישמעו שבוועדת החינוך והתרבות של הכנסת, גם כאשר ההרצאה באנגלית, מדברים בעברית.

זבולון אורלב: אנחנו נשמור על כבודה של הכנסת והדיונים יתנהלו בעברית, ואולי גם נייעץ לראש-הממשלה ולשר לפיתוח אזורי שגם אם הם מופיעים בטקסים מאוד מאוד חשובים, כמו הטקס באוסלו, כפי שכל נציגי המדינות, כל אחד דיבר בשפתו, ראוי שבטקסים ממלכתיים ובמקומות ממלכתיים כמו הכנסת, כולנו נדבר עברית.

גורדון בל: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה על שנתן לי את האפשרות לדבר בכנסת.

גורדון בל: זה כבוד גדול וזכות בשבילי להופיע כאן ולהרצות על השיטה שלי.

גורדון בל: לצערי אני לא דובר עברית ולכן אצטרך לדבר אנגלית.

גורדון בל: אני רוצה להתחיל את ההרצאה בציטוט ממחקר שהתפרסם בשנה שעברה שעסק בחידושים בבתי-הספר וביכולת של בתי-הספר לחדש.

גורדון בל: החקר נערך בתשע ארצות ברחבי העולם.

גורדון בל: תלמידים שיוצאים מבתי-הספר צריכים שורה של כישורים על-מנת להמשיך את חייהם.

גורדון בל: רק כמה מהכישורים האלה בעצם ניתנים במשך החינוך בבית-הספר.

גורדון בל: כשהם מתחילים את העבודה שלהם לאחר הלימודים בבית-הספר, הם צריכים לדעת לחשוב בגמישות, לדעת לתקשר עם אנשים ובעצם לדעת לעבוד בחברה.

גורדון בל: בסיכומו של המחקר החוקרים כתבו שבעצם מה שדרוש זה לשפר את היכולת היצירתית של התלמידים ולא רק של התלמידים אלא גם של המורים.

גורדון בל: אני רוצה להתחיל את נושא היצירתיות בחינוך בשאלה מדוע ליצירתיות יש חשיבות.

גורדון בל: דבר ראשון, מכיוון שזה מקדם את אחת מזכויות האדם הבסיסיות שהיא חופש הביטוי.

גורדון בל: שנית, מכיוון שזה מקדם את ההוראה הפורמלית ואת החינוך כי לא בתי-הספר מחנכים.

גורדון בל: המחקר הזה של OACD טוען בסיכומו שהוראה פורמלית לא מתאימה ולא נותנת את הכישורים הנדרשים לעתיד התלמידים.

גורדון בל: הסיבה השלישית לחשיבות היצירתיות בחינוך היא בעצם מכיוון שבני האדם ללא יצירתיות נוטים להידרדר ולהתרושש מבחינת האישיות שלהם.

גורדון בל: הסיבה האחרונה לחשיבות היצירתיות בחינוך היא בכך שהיא משפרת את האיכות של ההוראה ומעלה את רמת התמורה בעד ההשקעה בחינוך.

גורדון בל: אני חושב שאלה הן ארבעת הסיבות לחשיבות היצירתיות.

גורדון בל: אני רוצה לומר עכשיו מה משמעות היצירתיות, למה אנחנו מתכוונים כשאנחנו אומרים את המילה יצירתיות.

גורדון בל: זה אומר קודם כל עידוד של היזמות, זה אומר הצדקת הסיכון ואי-ודאות, זה אומר לפתח את הכשרון של התלמידים, זה אומר לגלות את החוקים הקונבנציונאלים הרגילים ואת האפשרויות הבלתי קונבנציונאליות של אותם כללים, זה אומר הערכה למקוריות על כל צורותיה.

גורדון בל: זה בעצם מקדם את התלמידים לקראת סוג חדש של עבודות, לא עבודות יד אלא עבודות שמבוססות על מחשבה, וזאת כיוון שהעתיד בעצם דורש עובד שעבודתו תהיה מבוססת על ידע ועל מחשבה.

גורדון בל: זה אומר גם ללמד תלמידים ומורים, בעצם כל אדם, לחשוב באופן מערכתי לרוחב, בעצם חשיבה לרוחב ולא לאורך.

גורדון בל: לבסוף, היתרון הגדול של יצירתיות, מה שיצירתיות אומרת, זה פיתוח הדמיון.

גורדון בל: דמיון בעצם בונה את האדם, זה מה שמעניק לו את האישיות שלו וזה גם אחד התנאים להכרה עצמית.

גורדון בל: הדמיון הוא זה שבעצם נותן חשיבות ליצירתיות.

גורדון בל: כשאנחנו מפתחים את הדמיון אנחנו מפתחים גם את ההכרה, את האישיות של האדם.

גורדון בל: כל חינוך מוסרי לא יהיה אפשרי מבלי שנפתח את הדמיון ובכך גם את ההכרה.

זבולון אורלב: מציאותיים.

גורדון בל: אני רוצה עכשיו למנות את התכונות שלא שותפות ליצירתיות כאשר בראש ובראשונה זה לא אומר חופש בלתי מוגבל, זה גם לא אומר חוסר משמעת מוחלט, זה לא אומר שיצירתיות מיועדת ליחידי סגולה מוכשרים, זה לא אומר שיצירתיות מצויה אך ורק באומנות.

גורדון בל: יצירתיות היא תנאי הכרחי לחינוך לבן-אדם להפוך להיות מחונך, אך זה לא התנאי היחידי לחינוך.

גורדון בל: אני רוצה לומר עכשיו כיצד אנו יודעים שהיצירתיות היא באמת חשובה.

גורדון בל: בעולם המערבי ישנה דאגה רבה למה שנקרא משבר ההוראה הפורמלית.

גורדון בל: הרבה ממשלות ברחבי העולם מודאגות מאיכות בתי-הספר ומאיכות ההוראה והחינוך שבתי-הספר האלה מספקים.

גורדון בל: איכות החינוך והוויכוח שקשור בכך, זה מה שמעסיק כיום ממשלות רבות ברחבי העולם.

גורדון בל: האירועים שמדאיגים הם סירוב התלמידים להגיע לבתי-הספר ומקרים רבים של אלימות בבתי-הספר עצמם.

גורדון בל: אם אנחנו מדברים כאן על העלאת הרמה, השאלה היא את רמת מי אנחנו עומדים להעלות ואיזה אספקטים של אותה רמה אנחנו עומדים להעלות.

גורדון בל: צריך לזכור שבעולם המערבי החינוך בבתי-הספר הוא חינוך חובה, מוסדות שחובה על התלמידים להגיע אליהם, ולכן זה מה שבעצם נותן לבתי-הספר את האפוטרופסות עליהם.

זבולון אורלב: את התלמיד בלי שום קשר לאיכות של המורה, כי באזור הזה כל התלמידים צריכים להגיע לבית-הספר והם בעצם לא יכולים לבחור.

זבולון אורלב: המורה הוא מורה קבוע והתלמידים הם תלמידים קבועים וזו המציאות.

גורדון בל: לבית-הספר ובתי-הספר הם אפוטרופסים, אנחנו צריכים כל הזמן לדאוג ולהצדיק את העובדה הזאת בחידושים שמוכנסים לבתי-הספר וביצירתיות בבתי-הספר.

גורדון בל: יצירתיות, חשיבותה גם בכך שההוראה הפורמלית מהר מאוד הופכת למיושנת, במיוחד בשל ההתפתחות המהירה של טכנולוגיית המידע והתקשורת.

גורדון בל: יצירתיות גם חשובה מכיוון שייצור הידע דורש סביבות יצירתיות וזה מה שהיצירתיות בעצם יכולה לספק.

גורדון בל: מכאן מה שאנחנו צריכים לעשות זה בעצם ליצור אווירה יצירתית, סביבה יצירתית לתלמידים שבה נחנך אותם, ויש ליצור את הסביבה הזאת בכל כיתות הלימוד.

גורדון בל: ללמד את התלמידים לחשוב ולחשוב בצורה יצירתית זה חשוב.

גורדון בל: נעשה מחקר שחקר את חיי היום יום של התלמידים בבית-הספר והסתבר שלכל תלמיד יש 5,000 שעות בשנה שהוא ער ורק בסביבות אלף שעות מתוכן הוא מעביר בבית-הספר.

גורדון בל: זה אומר שבכל שאר השעות, כשהוא לא לומד בבית-הספר, הוא מלמד את עצמו ואנחנו אכן צריכים ללמד אותו ללמד את עצמו.

גורדון בל: לכן חשוב לפתח את חשיבתו של התלמיד.

גורדון בל: הוראה עצמית וחשיבה, אלה הם מרכיבים מאוד חשובים בחינוך ואלה דברים שאנחנו צריכים ללמד כל תלמיד על-מנת שיוכל ללמד את עצמו.

גורדון בל: מבחינת הכלכלה, החשיבה היצירתית חשובה מכיוון שהשוק הכלכלי זהו תחום שחייב לחדש את עצמו כל הזמן ולכן אנשים שיודעים לחשוב בצורה יצירתית, יתאימו לעולם כזה.

זבולון אורלב: ומי שלא עומד בתנאי התחרות, הוא מחוץ לעניין.

גורדון בל: היצירתיות.

גורדון בל: במדינות מערב אירופה יש עכשיו התעניינות רבה בשאלה הזאת של איך אנחנו יכולים ללמד את התלמידים יצירתיות.

גורדון בל: למשל, יפן, שם נערכה רפורמה שלמה במערכת החינוך על-מנת להעלות את רמת היצירתיות בחינוך כאשר הם התמקדו ביצירתיות של המורה שמועברת לתלמידים.

גורדון בל: אין לי מספיק זמן להרצות בנושא הזה, אבל יש לי שתי מסקנות שאני רוצה לשתף אתכם בהן.

גורדון בל: ראשית כל, ניתן ללמד ולהעביר לתלמידים יצירתיות.

גורדון בל: גם תלמידים וגם מורים יכולים להכשיר את עצמם לכך.

גורדון בל: שנית, ניתן לנהל את העלאת יכולת החידוש של ארגונים שלמים.

זבולון אורלב: ללמד את היצירתיות כי אני חושב שזאת הלבה, השורש של העניין ואני בהחלט מוכן להעמיד לרשות זה עוד כמה דקות.

זבולון אורלב: אם פרופסור בל יוכל לרמוז או לתת כיוונים וקווי מחשבה, כי אני חושב שזה סוד העניין.

זבולון אורלב: השאלה הגדולה היא איך ניתן ללמד יצירתיות.

גורדון בל: בכיתה, זה אחד הכלים ללימוד יצירתיות.

גורדון בל: במקצועות מסויימים ישנו כבוד גדול לרעיונות התלמידים עצמם, שאותם בעצם מציגים ברמות של כיתה או ברמות אישיות.

גורדון בל: שנית, יש אתוס בכיתה שמתמקד ונותן כבוד לא רק לאוריינות התרבותית אלא גם לאוריינות הפונקציונאלית.

גורדון בל: בכך בעצם אנחנו מדגישים את העניין שבית-הספר הוא לא רק לדעת לספור, לקרוא ולכתוב אלא תפקידו גם ללמד את התלמיד לכבד זוויות ראייה של אנשים אחרים, לדעת שישנן בעיות שהפתרון להן יבוא רק כשאנחנו חושבים לרוחב ולא לאורך.

גורדון בל: אני רוצה לציין שארגונים יכולים להפוך בעצמם להיות יצירתיים.

זבולון אורלב: כפרט או התלמיד כפרט.

גורדון בל: עליהן עמדתי עד לרגע זה בעזרת הניסיון האישי שלי במוסד שאני מנהל, ברטון הול קולג'.

גורדון בל: המוסד שלנו מיוחד בכך שהוא כולל גם את הכשרת המורים בכל מקצועות האומנות, מוזיקה, עיצוב פנים ועיצוב אופנה, ציור וכדומה כאשר החלק השני הוא בעצם הכשרה בתעשיות יצירתיות למיניהן.

גורדון בל: אחרי מלחמת העולם השנייה, חוקר בשם קלג בא בהצעה במטרה לארגן מחדש את מערכת החינוך האנגלית.

גורדון בל: הוא טען שאנחנו חייבים לתת הזדמנויות שוות לכל התלמידים ולצורך כך לארגן מחדש את כל מערכת החינוך.

גורדון בל: הוא טען שבכך שאנחנו נותנים הזדמנויות שוות לכל התלמידים, נוכל לפתח יצירתיות בקרב כל התלמידים.

זבולון אורלב: יצירה איך ניתנת הזדמנות לתלמידים ולמורים, גם בדרמה וגם באומנות, לפתח את היצירה.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות לפרופסור בל על הדברים המעניינים.

זבולון אורלב: ברשותכם, אני אקח את רשות הדיבור ראשון ואני מבקש לשאול כמה שאלות.

זבולון אורלב: שאלה ראשונה.

זבולון אורלב: האם יש מחקרים אמפיריים לבדוק את האפקטיביות ואת המשוב של השיטה, האם יש איזה ממצאים ומה הם.

זבולון אורלב: שאלה שנייה.

זבולון אורלב: חינוך קשור בהרבה מאוד משאבים שקוראים לזה כסף.

זבולון אורלב: האם בבית-הספר המצוי ובכיתה המצויה, במציאות הישראלית של בין 35 ל40- תלמידים, כאשר מדובר בכיתה צפופה ובדרך כלל היא גם כיתה הטרוגנית, פחות במגזר הערבי ויותר במגזר היהודי, כאשר בכיתה לפעמים יש שתיים או שלוש שכבות גיל מבחינת ההבנה, הידע והתרבות, האם השיטה הזאת יכולה לעבוד גם בכיתה כזאת או שיש לה משמעויות תקציביות שאומרות שצריך כיתות קטנות יותר ויותר מורים?

זבולון אורלב: שאלה שלישית.

זבולון אורלב: מה בעצם יהיה המניע, המוטיבציה, לבית-הספר ולמורים להיכנס לשיטה שבה המורים צריכים להתאמץ יותר?

זבולון אורלב: מה התמורה שמערכת תרצה להתאמץ, מתוך הנחה שהיא לא עובדת רק על-בסיס אלטרואיסטי ולא רק על מניעים התנדבותיים.

זבולון אורלב: במערכת כל כך גדולה צריך לשאול מה יכול להביא מערכת ומורים בבית-הספר לרצות להתאמץ, כי אחת המסקנות המאוד פשוטות של השיטה זה מאמץ מאוד גדול מצד המורה, זה גיוס הרבה משאבים אנושיים מצד המורה ללמד.

זבולון אורלב: ננסה כל אחד לעצמנו לחשוב על השיטה הזאת, אז למה שהמורים ירצו לפעול בשיטה הזאת?

עזמי בשארה: את התלמידים האליטיסטים ומפריד אותם בבתי-הספר, דוגמת בתי-הספר למחוננים ואני מתנגד לזה - האם זה תורם ליצירתיות.

עזמי בשארה: בשיטה של פרופסור בל, כשהוא אומר שכל ארגון יכול להתחדש, הוא לא מניח שיצירתיות היא נחלת יחידי סגולה.

עזמי בשארה: יצירתיות היא לא נחלת אליטה קטנה שאפשר להפריד אותה ולהקים עבורה בתי-ספר למחוננים.

עזמי בשארה: הוא מניח אם כך שזה לא רק עניין של בית-ספר וארגון, אלא יצירתיות זה עניין כללי ומשרד החינוך צריך לחנך ליצירתיות וכולי.

עזמי בשארה: אני חושב שהרעיון הזה הוא לא יצירתי אלא הוא דמיוני.

עזמי בשארה: כמובן שכדי להיות יצירתי צריך להיות דמיוני, אבל השאלה היא האם פרופסור בל מניח שבמסגרת חינוך ממלכתי, ארגון – שזה משרד שלם – יחנך ליצירתיות והאם יש דרך ביניים בין זה לזה, בין הפרדה לבתי-ספר למחוננים.

עזמי בשארה: הוא אומר להפך, הוא אומר שאפשר לחנך את הכלל ליצירתיות.

עזמי בשארה: דרך אגב, אם המורים הם לא יצירתיים, איך מורים לא יצירתיים יחנכו ליצירתיות?

ראובן ריבלין: החינוכית, הבריטים עוד היו כאן.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לפרופסור בל על ההרצאה שלו ועל ההיבטים שהוא הביא לנו מתוך אותה שיטה.

ראובן ריבלין: הלוואי שבמדינת ישראל היינו יכולים להגיע למצב שהבעיה בחינוך תהיה הבעיה הזאת אצלנו ואני בטוח שגם באנגליה המודל שהציג פרופסור בל הנכבד הוא מודל מאוד מיוחד.

ראובן ריבלין: פיתוח יצירתיות ודמיון אצל כל ילד הוא דבר חשוב ביותר, והיושב-ראש כבר שאל איך אנחנו מביאים את המורים לאפשר לו להיות סקרן כדי להבין את האפשרויות הטמונות בלימודים האלה.

ראובן ריבלין: האם פרופסור בל לא חושב שכדי לדלות ולדוג את אותם כשרונות, השיטה שלנו שהתחילה להתפתח בעשרים השנה האחרונות, של בתי-ספר מיוחדים לאומנויות, היא לא השיטה היותר נכונה?

אירית רף: ערלות.

אירית רף: יש לי מורה שסיימה את התואר ב.

אירית רף: א.

אירית רף: בשנה שעברה והיא יישמה בתוך בית-הספר את דרך העבודה.

אירית רף: מצד אחד זה דורש באמת הרבה מאוד אנרגיה והרבה מאוד מאמצים אבל זה לא בלתי אפשרי למרות שזה עם תגמול מאוד קטן.

אירית רף: לא צריך חדר מיוחד לריקוד וכולי.

אירית רף: באמצעים שניתנים בתוך מסגרת בית-הספר אפשר לעשות את זה אלא שצריך לתת יותר זמן למורים.

אירית רף: במסגרות שאנחנו נמצאים בבתי-הספר יש מחסור לכיתה לאומנות ומחסור בכיתות אחרות, אבל למרות זאת אפשר לגייס את המשאבים האנושיים.

אירית רף: המורים זה משאב אנושי שצריך לנצל אותו ואנחנו לא יודעים עד כמה זה משאב גדול.

אירית רף: אני יודעת שהיום אצלי בבית-הספר עובדים בעקבות אותה מורה שלמדה אצלם ואנחנו לקחנו את כל המורים – המורה לאומנות, המורה לדרמה, המורה לטכנולוגיה, המורה למוזיקה, המורה להיסטוריה, לספרות וגיאוגרפיה – וכל המורים יושבים שעות, וזה מצריך עבודה, אבל התוצאה הסופית, חוץ מהלמידה המשותפת, זה גם מופע להורים שגם הם שותפים לתוצר הסופי.

אירית רף: אני רוצה לומר מה זה עושה למורים.

אירית רף: המורים קודם כל יכולים לדעת עד כמה הם יכולים לדלות מעצמם יותר ממה שהם עשו עד עכשיו, זה יצירתי, כי כל אחד מפרה את השני.

אירית רף: מעבר לזה זה גורם לעבודה שיתופית ומאחד את הכוחות, והילדים פשוט חווים חוויה בלתי רגילה.

אירית רף: הלוואי ואפשר היה ליישם את זה בכל דרך העבודה בבית-הספר.

אירית רף: ניסינו את זה בכיתות ו', גם בשנה שעברה וגם השנה, והשנה אנחנו מתכוונים לעשות זאת בכל אחד מהשכבות, לפחות בנושא אחד, נושא אינטגרטיבי.

אירית רף: שוב, זה דורש משאבים.

אירית רף: היום המורים עושים את זה אבל אנחנו יודעים שאי-אפשר למתוח את המורים ללא סוף וצריך איזשהו תגמול על השעות שהם יושבים ולא יותר מזה.

אירית רף: אם עשינו מסכות יווניות להצגה, זה יקר מאוד, או כל מיני אביזרים שאנחנו זקוקים שעליהם אפשר להתגבר מבחינה תקציבית, אבל לשעות שהמורים יושבים צריך לחשוב על זה ולתת איזשהו פתרון.

אירית רף: העדיפויות.

אירית רף: אי-אפשר להחיל את זה על כל בית-הספר.

אירית רף: אני לא מתגמלת את המורים על שעות המורים, אני רוכשת את כל האביזרים והחומרים שהם זקוקים להם אבל אני לא יכולה לתגמל שעות של מורה.

זבולון אורלב: לחובתם?

אירית רף: אינטגרציה בין המקצועות וכאן הייתה הזדמנות לעשות משהו כולל ביותר.

אירית רף: אני רוצה לומר משהו נוסף על יצירתיות.

אירית רף: אני באתי לכאן – כך הכינו אותי – לנושא יצירתיות ולא ידעתי שאפגוש כאן את פרופסור בל.

אירית רף: אני חושבת שאנחנו מדכאים יצירתיות.

אירית רף: כל אחד נולד עם איזשהו חוש ליצירתיות.

אירית רף: עובדה, ילדים קטנים מקבלים צבעים, מיד הם משרבטים.

אירית רף: לאחר מכן הם מתפתחים, מציירים.

אירית רף: מה אנחנו עושים, המבוגרים?

אירית רף: מעירים להם.

אירית רף: הם גם מפתחים את חוש הביקורת שלהם ומיד אנחנו יודעים שבכיתה ב' חלק גדול מהילדים לא רוצים ליצור ולא לצייר.

אירית רף: מי עשה את זה, מי תרם לזה אם לא אנחנו המבוגרים?

אירית רף: זה קרה כי אנחנו בעצמנו לא מודעים עד כמה צריך לתת אפשרות לחופש היצירה של כל אחד, החופש הטבעי.

אירית רף: אני רוצה לומר לכם משהו מהניסיון האישי שלי בבית-הספר שלי, שיש בו שלושים אחוז ילדים שבאו מרוסיה.

אירית רף: התפלאתי כי ראיתי שהילדים האלה בכיתה ו' יודעים לצייר והם גם מאוד רוצים לצייר.

אירית רף: שאלתי מדוע הם עדיין מציירים ומציירים כל כך טוב.

אירית רף: הסתבר שכבר מהגיל הרך הם קיבלו את ההדרכה המתאימה.

אירית רף: בואו נחשוב מה אנחנו צריכים לעשות במערכת החינוך שלנו.

עדנה גת: של המציאות בתוך בית-הספר.

עדנה גת: אני מלמדת ארבעה ימים בשבוע בבית-ספר ונכון, יש בעיות תקציביות ותמיד אני נלחמת ומבקשת עוד תקציב.

עדנה גת: הנקודות שפרופסור בל מדבר עליהן זה גם נקודות של איזושהי הפנמה בתוך האישיות.

עדנה גת: הוא דיבר על דיאלוג עם התלמיד, אבל הוא עוד לא דיבר על חומר.

עדנה גת: ברגע שאתה יוצר דיאלוג באיכויות אחרות, אתה יכול גם להגיע עם התלמיד לגיוס פנימי שלו של חומרים ואני רואה את זה גם אצל תלמידים שלי.

עדנה גת: אם הדיאלוג שלי אתם הוא נכון, אז נכון שאני מביאה חומרים, אבל להם יש את המוטיבציה להביא את החומרים מהבית כדי שהיצירתיות בכיתה תתפתח יותר עם כל האילוצים.

עדנה גת: גברת רף דיברה על כך שאנחנו כל הזמן קולטים עלייה.

עדנה גת: אחד הדברים שהלימודים האלה חשפו בפני זה את היכולות שלנו להיות רגישים לרב-תרבותיות בכל כיתה וכיתה.

עדנה גת: רצינית והיא מילה שראוי להתחשב בה במציאות שלנו.

עדנה גת: אני כל הזמן מקבלת תלמידים – אם זה מרוסיה ואם זה מאתיופיה – באמצע השנה, והכישורים האלה והחשיפה הזאת, כולל לכל המציאות הישראלית, אני חושבת שהם דברים שמן הראוי היה לתת להם חוזק וזאת השיטה של פרופסור בל.

נעמי יפה: והיא בוודאי מאוד מאוד חשובה בתחום של הכשרת המורים בכלל ולאו דווקא בהקשר לאומנות.

נעמי יפה: אנחנו צריכים לזכור שהתחום של האומנויות הוא תחום שעוסק בשפה ואחד החששות הגדולים שלי הוא שלפעמים מורים שאינם באים מהתחום של האומנויות משתמשים באומנויות כמנוף לאיזושהי עשייה מאוד מאוד שטוחה שאינה אמינה מבחינת השפה של האומנות ואינה אמינה מבחינת שאלות בתחום של האומנויות.

נעמי יפה: אני מאמינה שהאומנות היא בעצם התרבות הבסיסית שלנו והיא גם התחום שבו האדם, מהרגע שהוא נולד, הוא יוצר וחושב בו זמנית.

נעמי יפה: אחת התפיסות אומרת שלא מתקיימת חשיבה בשלבים הראשונים שהשפה לא קיימת, אבל ילדים מגיל צעיר מאוד מתחילים להביע את המחשבות שלהם בצורות שונות, אם בעזרת תנועות, אם בעזרת שימוש בגוף שלהם, אם בעזרת שימוש בחומרים אחרים ואני בהחלט מסכימה שאנחנו לא מודעים מספיק ליכולות של התלמידים שלנו.

זבולון אורלב: לא מודעים ליכולות של המורים שלנו.

נעמי יפה: זה קודם כל מתחיל מהעובדה שילדים מציעים לנו רעיונות ועמדות מאוד מאוד אישיות, מאוד נוקבות ואנחנו בונים את זה.

נעמי יפה: הבאתי כאן שתי דוגמאות – האחד זה קטלוג של תלמידים – שעסקו בנושא ישראל שלי.

נעמי יפה: מאוד מעניין להתבונן ביצירות של התלמידים ולערוך הכרות עם העמדות שלהם כאשר מדברים על זה שילדים לא אוהבים את התחום של אזרחות ואחוז הנכשלים בבחינות הבגרות באזרחות היה גבוה מאוד, נובע מכך שהמורים בתחומי דעת אחרים לא מודעים לדרכי הבעה אחרות, לא רק הדרך המילולית כי אם דרכי הבעה לא מילוליות.

נעמי יפה: כאשר אני עברתי על היצירות של התלמידים עם מורים בתחום של היסטוריה ואזרחות, הם פשוט נדהמו שילדים מסוגלים להביע עמדות כאלו.

נעמי יפה: אותו הדבר בנושא של זהירות בדרכים.

נעמי יפה: מדברים על הנושא של זהירות בדרכים, איך למנוע וכן הלאה, אבל לא מדברים על ההתמודדות עם מה שמעיק על הילד, מה יש לו לומר על הנושא הזה, אלא אומרים לו שיש חוקים וכללים.

נעמי יפה: כלומר, לשיטתו של הפילוסוף האמריקאי דיואי, הילד הוא המרכז של תוכנית הלימודים, הסביבה שבה הילד נמצא היא הבסיס של ההתנסות שלו והפיתוח של הרעיונות שהוא מביע.

נעמי יפה: המילה יצירתיות בעיני היא מאוד מאוד בעייתית.

נעמי יפה: אני הייתי אומרת שהעניין של המודעות שלנו כאנשים בוגרים, המודעות שלנו כאנשים שעוסקים בתחום החינוך ליכולות של התלמיד להביע רעיונות עמוקים, לעזור לו ולהביא למודעות שלו שאמנם הוא עושה דברים כאלה.

נעמי יפה: זה כמו במחזה של מולייר שהוא לא ידע שהוא מדבר פרוזה עד שאמרו לו שהוא מדבר פרוזה.

נעמי יפה: זה נראה בעיני הרבה יותר חשוב.

נעמי יפה: האם צריך ללמד יצירתיות?

נעמי יפה: האם היצירתיות היא לא חלק מהיום יום שלנו?

נעמי יפה: זה כמו ללמד הבנת הנקרא, הבנת הנשמע שלא הוכיחה את עצמה עד היום.

נעמי יפה: לכן אם אנחנו נתייחס לפרקינס, הפילוסוף בתחום של החינוך, שאמר – ובזה אני בהחלט מסכימה עם פרופסור בל - שהמרחב שבו התלמיד חי הוא המרחב שצריך להיות, מסקרן, מעורר ונותן הזדמנויות לילד לחקור.

נעמי יפה: אני לא בטוחה שהמרחב שבו הילד נמצא, לפחות בבית-הספר, הוא מרחב שבאמת מזמן ומסקרן והמרחב הזה הוא בעיני אחד הדברים החשובים ביותר מעבר למרחב של סביבת המגורים.

נעמי יפה: הרבה פעמים אני שואלת את התלמידים ומבקשת שיתארו לי את הדרך מהבית לבית-הספר ופתאום נדמה שכל המלים נעלמו כי מעולם לא שאלו אותו שאלה כזאת שהיא כל כך טריביאלית, שבה יש תיאור, אוצר מלים, התייחסות לדמויות, לסביבה.

נעמי יפה: כלומר, הרבה פעמים נדמה לי שצריך לקחת את תוכנית הלימודים וללמד אותה אבל לא להתייחס לחיי היום יום של הילד שהם כל כך משמעותיים בעיקר במדינה שלנו.

זבולון אורלב: כמקצוע בתוכנית הלימודים.

זבולון אורלב: שקוראים לו אומנות בתוכנית הלימודים – מה שהוא קרא 'ארט אין סקולינג' – צריך לעבור לשיטה אחרת שהיא שילוב האומנויות בחינוך.

רבקה גוטליב: מיוחד בגבעתיים, בית-ספר ניסויי לאומנויות בחינוך המיוחד שפועל זו השנה השלישית.

רבקה גוטליב: אנחנו למעשה בית-הספר המיוחד הראשון בארץ שהפך לבית-ספר לאומנויות בזכות שילוב האומנות בלמידה והלמידה באומנות.

רבקה גוטליב: אני אתן לכם מושג קטן על בית-הספר.

רבקה גוטליב: בית-הספר עובד עם תלמידים בגילאי 11 עד 21, תלמידים שסובלים מדרגות פיגור שונות, בעיות נפשיות, בעיות רגשיות, בעיות מוטוריות, התנהגות, מחלות.

רבקה גוטליב: כלומר, מורכבות מאוד מאוד גדולה של בעיות.

רבקה גוטליב: אנחנו חיפשנו איזושהי שיטה, גישה, דרך חיים חדשה כדי להתמודד עם האוכלוסייה שמגיעה אלינו כאשר חלק מהאוכלוסייה לא קורא ולא כותב, חלק קורא, חלק כותב, חלק לא יכול לדבר, לא יכול להביע את עצמו, וכאן אני מתחברת לדבריה של נעמי שבעצם האומנות היא שפה אלטרנטיבית.

רבקה גוטליב: אנחנו משתמשים באומנות בכל תחומי הלמידה בבית-הספר.

רבקה גוטליב: זאת אומרת, לדוגמה, הנושא של הזכות לכבוד והחובה לכבד, נושא המרכז בשנתיים האחרונות, כאשר התלמידים עבדו בו דרך האומנות.

רבקה גוטליב: הם קיבלו איזשהו דף גדול כאשר קבוצה של ששה תלמידים הייתה צריכה לעבוד ביחד עם הדף.

רבקה גוטליב: זאת אומרת, איפה אני, איפה האחר, כמה מקום אני נותן לאחר, כמה אני יכול לעצור את הרצונות שלי מפאת רצונו של האחר.

רבקה גוטליב: כלומר, כל תחומי הלמידה.

רבקה גוטליב: אנחנו מלמדים חשבון דרך אומנות, קריאה דרך אומנות.

רבקה גוטליב: למשל, נושא הסתיו, הם לומדים שיר על הסתיו בתנועה, הם שרים אותו, הם עושים עבודות באומנות פלסטית על הסתיו.

רבקה גוטליב: ברגע שהחלטנו שלמידה זה לא רק קריאה וכתיבה אלא למידה זה גם רגשית, גם חושית, תנועתית, סביבתית, חברתית – האומנות יכולה לשרת אותנו בכל התחומים וגם את התלמידים שלנו.

רבקה גוטליב: צוות המורים הוא לא מתחום האומנות.

רבקה גוטליב: הם בתהליך הכשרה, אבל זה תהליך שאנחנו עובדים עליו כבר ארבע שנים עם מומחים מבחוץ שמכשירים את הצוות, עם עבודה של שילוב הצוות עם המורים לאומנות כך שלאט לאט הם רוכשים את השפה.

אבו הלאל עלי: בשיטה פרונטלית רגילה.

אבו הלאל עלי: התחלתי להשלים את התואר שלי לתואר ב.

אבו הלאל עלי: א.

אבו הלאל עלי: באוניברסיטת לידס, שם למדתי את תהליך היצירה.

אבו הלאל עלי: במסגרת העבודה הסמינריונית הצעתי למנחה שאני אנסה להוציא ספר לימודי לטובת התלמידים אותם אני מלמד ואני אדגים מה עשיתי בכיתה.

אבו הלאל עלי: אני נכנס לכיתה ומכניס את הפסלון.

אבו הלאל עלי: כל התלמידים עומדים בתדהמה מוחלטת ורוצים לדעת מה המורה למתמטיקה מכניס לשיעור הנדסה או גיאומטריה.

אבו הלאל עלי: נתתי להם ארבע-חמש דקות וכולם התחילו לנחש מה זה, אם זה משהו לטובתם או לטובת המורה.

אבו הלאל עלי: כמו שביקשתי מהתלמידים, אני מבקש גם מכם לנחש מה זה.

אבו הלאל עלי: שבעזרתו הגעתי עד הנה.

אבו הלאל עלי: במשך 25 שנה לימדתי מתוך הספר הרגיל אבל חשבתי שאולי פעם אשנה את צורת הלימוד של הגיאומטריה משום שרוב התלמידים לא אוהבים גיאומטריה.

אבו הלאל עלי: מהפסל הזה ניסיתי להדגים להם את כל הדוגמאות וכפי שאתם רואים זאת משפחת המרובעים.

ראובן מאיר: ללומד עצמאי וגם ללקט של עבודות, הפורטפוליו.

ראובן מאיר: אנחנו לקחנו את הרעיונות של החינוך דרך האומנות ואת הרציונאל שמאחורי זה כדי לעבוד בצד האקדמי יותר של בית-הספר.

ראובן מאיר: כלומר, להכניס את הלימודים האקדמיים תוך כדי עבודה יצירתית.

ראובן מאיר: הגענו למסקנה בהחלט נכונה שאומרת שילד נולד יצירתי ואנחנו צריכים להשתדל לדכא כמה פחות שאפשר את היצירתיות של הילד.

ראובן מאיר: כמעט ואי-אפשר להימנע מדיכוי יצירתיות, אבל עד כמה פחות שאפשר.

ראובן מאיר: המפגש המיוחד שלי עם התוכנית הזו הוא שבעצם מצאתי שאם אנחנו יוצאים ממה שהילד נותן ומשם בונים את הילד, מבלי לבקר את מה שהוא עושה אלא לבנות את מה שהוא עושה ביחד, אנחנו יכולים לעזור הרבה מאוד לתמיכה ולעבודה.

ראובן מאיר: אני לא בא לספר שהתוכנית הזאת המציאה בבית-הספר את הגלגל.

ראובן מאיר: אנחנו עובדים עם הלומד העצמאי ועם הפורטפוליו הזה כבר חמש שנים אבל בשנה ובשנתיים האחרונות הדבר מאוד השתכלל בבית-הספר.

ראובן מאיר: השנה לומדות במכון שלוש מורות של בית-הספר וזאת מתוך מטרה להקים גרעין רציני שאתו נוכל לפרוץ עם הצד היצירתי אל תוך תוכנית הלימודים של בית-הספר.

ראובן מאיר: בעיה.

ראובן מאיר: בנושא של שעות יש יוזמות שמשרד החינוך מעמיד לרשות בית-הספר.

ראובן מאיר: כשאתה פונה עם יוזמות חינוכיות, אתה מקבל.

ראובן מאיר: נכון שזה לא מספיק והשנה היה קיצוץ מאוד דרסטי – וזאת הזדמנות לומר שהיה קטל בתוך השעות של בית-הספר – אבל עם כל זאת אנחנו הצלחנו.

ודיעה כורי: השתלמויות למורים ואני באה לחזק את דבריה של נעמי יפה.

ודיעה כורי: הרבה מורים, לא רק מורים לאומנות, כל שנה פונים אלי כדי להשתלם בהשתלמויות שאנחנו מקיימים למורים לאומנות, אבל אין באפשרותנו לקבל אותם.

ודיעה כורי: זאת אומרת, המורים בחינוך הרגיל – מורה לחשבון, ערבית, עברית – דורשים להתחבר לאומנות כדי שתעזור לו בעבודתו.

מוחמד ברכה: אליה.

מוחמד ברכה: יצירתיות היא לא רק אימוץ של טכניקות.

מוחמד ברכה: המגמה הרווחת כאן וגם בכלל, כאילו היצירתיות היא עניין אובייקטיבי נייטרלי, אבל לדעתי המצב הוא לא כזה.

מוחמד ברכה: היצירתיות יכולה להוביל גם למגמות אליטיסטיות ומנוכרות וגם יכולה לתרום לכל מיני תהליכים של הומניזם ואוניברסליות.

מוחמד ברכה: אמנם כפי שנאמר כאן היצירתיות או האומנות היא שפה אלטרנטיבית לכן יש לה אופי יותר אוניברסלי, יותר הומני, יותר כללי ופחות מסוגר, אבל לדעתי הסוגייה הזאת, הסוגייה הערכית של ההתייחסות ליצירתיות כמגמה חברתית או כאל ניסיון לתרום למשהו חברתי מעבר לנושא של טכניקות, אני חושב שזו שאלה יסודית ששווה התייחסות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רחוקים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במגזר הערבי גם התנאים היסודיים לא קיימים בבתי-הספר, ובמקומות מסויימים אפילו תנאים מינימליים לא נמצאים והנה אנחנו מדברים כאן על דברים שהם ברומו של עולם, על יצירתיות ועל זה שהתלמידים יוכלו להתבטא ולמצוא את עצמם גם תוך כדי שיעורים שונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שנגיע גם לרמה הזאת, אבל נדמה לי שצריך קודם כל גם לתת את הדעת על הדברים ההכרחיים האחרים ואחר-כך לצעוד קדימה בכל הכיוונים.

גורדון בל: השפעת היצירתיות או חשיבות היצירתיות בתהליכי החינוך.

גורדון בל: התוצאות שנתקבלו היו שונות ולפעמים אפילו נגדו אחת את השנייה.

גורדון בל: אני מתכוון בזמן הקרוב לפרסם מחקרים חדשים נוספים.

גורדון בל: יצירתיות היא לא תוספת שבאה מתוך בחירה, היא לא כמו לקנות רכב, אלא היא עניין מרכזי ומהותי בחינוך.

גורדון בל: אני רוצה להדגיש שיצירתיות לא נועדה ליחידי סגולה אלא כל סוגי האומנות נועדו לכל האנשים, כל אחד יכול לעסוק לא רק בציור אלא במוזיקה, בעיצוב ובכל תחומי האומנות.

גורדון בל: יצירתיות בעצם מנסה להגיע למאזן טוב יותר בין שיטות ההוראה הפורמלית לבין פיתוח הכשרונות האישיים של כל תלמיד.

גורדון בל: אני רוצה להזכיר שדיקטטורים ואנשים שרצו להשיג השפעה על אנשים השתמשו בסוג זה או אחר של אומנות, ולכן כדי שנוכל לפתח את היכולת הביקורתית של התלמידים חשוב שרמת היצירתיות בבתי-הספר תעלה.

זבולון אורלב: ברטון הול קולג' מאוניברסיטת לידס, על ההרצאה המעניינת והלא שגרתית בדיוני ועדת החינוך.

זבולון אורלב: אני גם אשוחח עם חברי הוועדה ואתייעץ האם כדאי לנו מדי פעם לעצור את הדיונים הדחופים, אם כי למדתי כבר שהחמצנו בכך שלא הזמנו במשרד החינוך את כל האנשים שהיינו צריכים להזמין ושהם קשורים לנושא הזה.

זבולון אורלב: אמנם אנחנו החמצנו, אבל אולי אנשי משרד החינוך ינצלו את הימים שפרופסור גורדון בל בארץ.

זבולון אורלב: יושב כאן שי רשף שהוא יושב-ראש קבוצת קידום ואולי הוא יוכל להיענות לפנייתי, לנסות לארגן איזושהי שיחה של פרופסור בל עם צמרת המשרד, עם המזכירות הפדגוגית, עם אגפי הגיל, עם שפ"י, עם המחלקה למחוננים.

זבולון אורלב: יש כאן פונקציות שונות שגם אני לא ידעתי מראש לאן מתפתחת ההרצאה, אבל אחרי ששמעתי אני חושב שיכולנו כאן בהחלט להרחיב את היריעה.

זבולון אורלב: בסך הכל ביני לבין עצמי אני לא חושב, כפי שנאמר, שמישהו כאן המציא את הגלגל.

זבולון אורלב: כל איש חינוך מבין את הצורך הבסיסי של פיתוח יצירתיות, אלא שלכולנו יש מאבק כל יום על הדחוף ועל החשוב, על מה נוח לנו ומה קשה לנו.

זבולון אורלב: אני מסכים שבשגרת החיים הנושא הזה נדחק הצידה ולא נותנים לו מספיק מחשבה ולא נותנים לו מספיק חשיבות.

זבולון אורלב: אני מקווה שהיוזמה הזאת תרמה לפחות לעורר מחשבה בתוך מערכת החינוך בנושא היצירתיות שהוא נראה חשוב, בעיקר למערכת החינוך בישראל שהיא מאוד לחוצה, מאוד עמוסה, רב-תרבותית, מאוד הטרוגנית, מאוד צפופה, יש לה המון בעיות בצד הישגים מאוד מאוד גדולים.

זבולון אורלב: העניין שהיצירתיות שווה לכל נפש זה לא מדוייק.

זבולון אורלב: תלמיד מחונן יגיע להישגים בכל מקרה, בכל שיטה, גם עם המורה הכי גרוע, כי היכולות האישיות בסופו של דבר ינצחו את כל הקשיים ואת כל הבעיות.

זבולון אורלב: לעומת זאת, דווקא התלמיד החלש זקוק למורים הטובים ביותר, לשיטות הטובות ביותר, ואין ספק שהשיטה הזאת היא יכולה לעודד.

זבולון אורלב: אני מאוד מקבל את דבריך, שדווקא אותם מגזרים, שמרגישים שיש צורך יותר לפרוץ קדימה, כדאי להתחיל דווקא שם ולעודד את אותן שיטות שבאמת יכולות לפרוץ קדימה.

זבולון אורלב: זו שיטה שהיא מיטיבה לא עם החזקים אלא עם החלשים.

זבולון אורלב: אני מקווה שבאמת למדנו משהו.

זבולון אורלב: שוב, תודה רבה לפרופסור בל.