ועדת החינוך והתרבות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 15, 1999-10-12 12:00

מוזמנים: חה"כ משה גפני חה"כ מאיר פרוש משרד החינוך: שמחה שניאור - סמנכ"ל וראש מינהל הפיתוח יעל פבר עיריית ירושלים: רענן דינור - מנכ"ל אהרון בן-נון הנהלת ביה"ס התיכון והסמינר "דרכי רחל":

מוזמנים: הרב יחיאל מנדלזון - יו"ר ההנהלה ומנהל ביה"ס הרב משה רוטנברג - אמרכ"ל ביה"ס עו"ד מנחם ינובסקי - יועמ"ש חנה המבורגר - חברת ועד ההורים יוסי פינטו

קצרנית: סדר היום: מבנה לבית ספר תיכון וסמינר למורות "דרכי רחל" בירושלים מבנה לבית ספר תיכון וסמינר למורות "דרכי רחל" בירושלים

שמואל הלפרט: שלום לכולכם, יושב ראש הוועדה ביקש ממני לנהל את ישיבת הוועדה, שכן הוא היה צריך לעבור לישיבה דחופה אחרת.

שמואל הלפרט: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

שמואל הלפרט: על סדר היום - סמינר ותיכון "דרכי רחל".

שמואל הלפרט: יוזם הישיבה, חבר הכנסת משה גפני, יציג את הדברים.

משה גפני: ראשית, אבקש למסור ליושב הראש הקבוע של הוועדה את תודתי על הנכונות לכנס את הישיבה תוך יומיים.

משה גפני: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, כי אני מניח שהנהלת בית הספר תציג את הדברים.

משה גפני: אנחנו מדברים על תיכון של 1,300 תלמידות, שסובל כבר זמן רב מחוסר מקום וחוסר כיתות.

משה גפני: הייתי קודם בוועדה אחרת, ושם דנו על נושא של שירותי רווחה, שאין סל רווחה במדינת ישראל, לעומת החינוך, שם יש סל חוקי.

משה גפני: יש תנאים מינימליים שיש לכל תלמיד - כסא, כיתה, לוח.

משה גפני: זה החוק במדינת ישראל, והוא מחייב גם את משרד החינוך וגם את הרשות המקומית.

משה גפני: יש תמונת מצב, שאני סבור שוועדת החינוך של הכנסת לא יכולה להישאר אדישה לה.

משה גפני: הרשות הנוגעת בדבר, עירית ירושלים, אולי לא מתעלמת לגמרי מהבעיה, אך נכון לרגע זה, תלמידות בית הספר הזה לא לומדות.

משה גפני: כאיש ציבור, כחבר כנסת, אני קצת תמה על כך שהעניין הזה לא פרץ עדיין לכותרות.

משה גפני: אני משער שלו הדבר היה קורה בעיר אחרת, או בבית ספר אחר - בית ספר תיכון של 1,300 בנות שלא לומדות, הדבר היה מגיע לראש מהדורת החדשות.

משה גפני: כולם היו מתפנים באופן מיידי לפתור את הבעיה.

שמואל הלפרט: כמה זמן הסמינר מושבת?

משה גפני: מתחילת השבוע שעבר.

שמואל הלפרט: ומה היה עד אז?

שמואל הלפרט: איפה למדו?

משה גפני: בתחילה הן למדו במתנ"ס אך פונו משם כי העיריה היתה צריכה לשפץ את המקום.

משה גפני: לאחר מכן ביקשו אותן לעבור למלון.

משה גפני: גם שם היו צריכים לשפץ.

משה גפני: העיריה לא עמדה בהתחייבויות.

משה גפני: היתה התחייבות של מנכ"ל העיריה, שמשום מה לא מתבצעת.

משה גפני: היתה מסכת תלאות שהיא בלתי מתקבלת על הדעת בחברה דמוקרטית שוויונית, שצריכה לספק תנאי לימוד לתלמידים ותלמידות.

משה גפני: תמונת המצב הזו, שבה העיריה אינה פותרת את הבעיה, יחד עם משרד החינוך - לא יכול להימשך.

משה גפני: חייב להימצא פתרון קבע.

משה גפני: לא יכול להיות שלבתי, ואין זה משנה אם אני דתי, חרדי או חילוני - לא יהיה היכן ללמוד.

משה גפני: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: אני מבקש שהאנשים הנוגעים בדבר ישמיעו את דבריהם, ואני מקווה שבסופו של הדיון הזה יימצא פתרון, והתלמידות תוכלנה להתחיל ללמוד, ממחר בבוקר.

שמואל הלפרט: הייתי מבקש ממנהל התיכון שירחיב בנושא.

שמואל הלפרט: הייתי רוצה שהוא יאמר לנו היכן התחילו הלימודים ב- 1 בספטמבר, מתי פרצה השביתה, ומה היתה הסיבה לפרוץ השביתה.

יחיאל מנדלזון: אני רוצה להודות על הדיון, ומקווה שיימצא פתרון לבעיה.

יחיאל מנדלזון: באשר לשאלה - החופש הגדול ארך כחודשיים.

יחיאל מנדלזון: שלחתי מכתב למנכ"ל העיריה על כך שאנחנו נמצאים עם אותו מספר כיתות לימוד, כאשר נוספו לנו כ- 500 בנות חדשות, אשר אין להן מקום.

יחיאל מנדלזון: בשבועיים הראשונים ללימודים עשינו מערכת לימודים כזו שחילקה את התלמידות.

יחיאל מנדלזון: חלקן באו בשעות מסוימות, והשאר - בשעות האחרות.

יחיאל מנדלזון: נראה לי שהסיפור הוא סיפור קטן מאד ברשות מקומית בסדר גודל של ירושלים.

יחיאל מנדלזון: בית הספר היה במשא ומתן עם עירית ירושלים ושיתוף פעולה, גם בשעות היום וגם בשעות הלילה.

יחיאל מנדלזון: בית הספר פועל זו השנה השישית.

יחיאל מנדלזון: הגענו כבר לחטיבה של כיתות ט', י', י"א ו- י"ב, י"ג ו- י"ד, שאלה הן כיתות סמינר.

יחיאל מנדלזון: יש גידול במספר הנרשמות.

יחיאל מנדלזון: בכל שנה נרשמות כ- 700 עד 800 בנות.

יחיאל מנדלזון: המדיניות שלנו מונחית על ידי משרד החינוך, על ידי לשכת המנכ"ל וגם על ידי ראש העיר בפועל, ובגלל מצוקת הדיור בבתי הספר בירושלים, אנו נצטרך לקלוט כמה שיותר בנות, עד כמה שאפשר.

יחיאל מנדלזון: אינני יודע אם ידוע לכולם כאן - בשנתיים או בשלוש השנים האחרונות, ב - 1 לספטמבר הסתובבו בנות ברחוב, כי בתי הספר לא יכלו לקלוט אותן.

יחיאל מנדלזון: ועדת רבנים ישבה על המדוכה, ויצאו בבקשות מפורשות מעירית ירושלים, שנרחיב את קליטת התלמידות כמה שאפשר.

יחיאל מנדלזון: שכרנו מבנה קרוב לבית הספר, ומאוחר יותר - צירפנו את המבנים יחד.

יחיאל מנדלזון: בית הספר יכול היה לקלוט השנה כ- 250 תלמידות, וכמספר הזה קלטנו.

יחיאל מנדלזון: הגענו למבנה בגבעת שאול, וזה היה כבר לאחר תחילת שנת הלימודים בשנה שעברה.

יחיאל מנדלזון: היה צורך בפתרון מהיר, ושכרנו שטח די גדול, לאחר בדיקה באגפים השונים בעיריה, והמקום הזה היה אמור לתת את הפתרון לתקופת הארעי, ולכל התלמידות, גם כאלה שתרשמנה בעתיד, עד פתרון הקבע.

יחיאל מנדלזון: אחד הפתרונות היסודיים שהיו - שאפשר לבנות ששם גלריות, ולהתרחב בכל שנה.

יחיאל מנדלזון: ברם, הגלריות לא יכולות להיבנות.

יחיאל מנדלזון: נערכה בדיקה חוזרת של האגפים בעיריה.

יחיאל מנדלזון: בתחילה נאמר לנו שזה אפשרי, ועל סמך כך נחתם חוזה השכירות.

יחיאל מנדלזון: לאחר מכן, המהנדס בדק שוב את העניין ואמר שאי אפשר לבנות גלריות במבנה.

יחיאל מנדלזון: יוצא שיש לנו שטח, שאפשר לפתור בו את הבעיה, אם תיבנה גלריה - ולא ניתן לבנות.

יחיאל מנדלזון: מכיוון שלא היתה לנו ברירה, העמדנו ארבע קרוונים מנע"דים בתחילת השנה שעברה.

שמואל הלפרט: אתה מדבר על המבנה בגבעת שאול?

יחיאל מנדלזון: כן, על המקום בו אנו נמצאים בו היום.

יחיאל מנדלזון: הוא יכול לתת פתרון למחצית מתלמידות בית הספר.

יחיאל מנדלזון: הקרוואנים לא ניתנים לשימוש מבחינה חוקית.

יחיאל מנדלזון: התרענו על כך בתחילת הדרך.

יחיאל מנדלזון: עוזר המנכ"ל די קרוב לנושא, ואני חושב שהוא יודע שאם באמת הרשות המקומית היתה יודעת עד כמה העניין דחוף, ועל הסכנה שהבנות תישארנה ברחוב, היה אפשר לזרז את כל ההליכים, כדי לא להגיע למצב הזה.

שמואל הלפרט: איזה הליכים, למשל?

יחיאל מנדלזון: למשל - שימוש חורג בבניין.

יחיאל מנדלזון: אין לנו את האישור הזה בפועל.

יחיאל מנדלזון: זה כבר תהליך.

יחיאל מנדלזון: לקחנו אדריכל, מר גדעון ייגר, ושילמנו לו כספים רבים.

יחיאל מנדלזון: הוא פעל פה נמרצות.

יחיאל מנדלזון: בכל פעם עלו בעיות אחרות.

יחיאל מנדלזון: תוך כדי הדברים התגלה שלמרות שקיבלנו אישור בעת שכירת המקום שהבניין בסדר, התברר שיש התנגדויות של רשויות מסוימות לאכלוס הבניין.

יחיאל מנדלזון: המחלקה של מהנדס העיר נתנה לנו את האפשרות לשכור את הבניין.

יחיאל מנדלזון: הדברים האלה מקשים, כי מבחינה בטיחותית אני צריך להשקיע יותר.

יחיאל מנדלזון: לדוגמה - לא קיבלנו שומר לבית הספר.

יחיאל מנדלזון: הייתי צריך לממן שמירה מכיסי.

יחיאל מנדלזון: מדוע?

יחיאל מנדלזון: - כי כל האישורים עדיין לא ניתנו.

יחיאל מנדלזון: מדובר באלף בנות.

יחיאל מנדלזון: אלה בנות ירושלמיות יקרות.

יחיאל מנדלזון: מדוע הן לא זכאיות לבית ספר מסודר?

יחיאל מנדלזון: בעירית ירושלים יושבים אנשים מאד מוכשרים.

יחיאל מנדלזון: התרענו במכתבים, ולא נוכל להמשיך כך, במצב אליו הגענו.

יחיאל מנדלזון: השכירות עולה הרבה כסף, ובנוסף לה - עלות השיפוצים.

יחיאל מנדלזון: אנחנו דרשנו שעירית ירושלים תדאג לכל העניין.

יחיאל מנדלזון: כיוון שאנחנו לא מהאנשים שיעלו על בריקדות וישרפו צמיגים, ומכיוון שהיינו מודעים לקשיים של העיריה, היינו מוכנים להיכנס להסכם שותפות עם עירית ירושלים.

יחיאל מנדלזון: על סמך זה התחלנו להיכנס לעניין.

יחיאל מנדלזון: לקחתי הלוואות מבנקים, על סמך מכתבים מסוימים ממנכ"ל העיריה שהודיעו שעומד להגיע תקציב.

יחיאל מנדלזון: מדובר בסכום שקרוב ל- 750 אלף ש"ח, שלא הוזרם.

יחיאל מנדלזון: אני לא יכול שלא לשלם משכורות.

יחיאל מנדלזון: המכונה ממשיכה לעבוד.

יחיאל מנדלזון: כל מפקחי החינוך שמבקרים בבית הספר מציינים לשבח את העבודה החינוכית שמושקעת.

יחיאל מנדלזון: אנחנו משקיעים בפרוייקטים די נרחבים בבית הספר, ומוציאים ספרים.

יחיאל מנדלזון: מבחינה חינוכית זה אחד מבתי הספר המפוארים שיש בירושלים, בסייעתא דשמייא גדולה.

יחיאל מנדלזון: עם זאת, אני לא יכול להתמודד עם כאלה קשיים טכניים.

יחיאל מנדלזון: אני רוצה עזרה.

יחיאל מנדלזון: אני נושא בנטל, נושא בעול, אך מתחכמים אתנו.

יחיאל מנדלזון: המנע"דים אינם חוקיים, אך התחילה השנה, ולא היה מקום לבנות.

יחיאל מנדלזון: התבקשתי על ידי עוזר המנכ"ל לא לפנות את הקרוונים.

יחיאל מנדלזון: אני מוכן מחר לסלק אותם, אין שום בעיה, אך הבנות תישארנה ברחוב.

יחיאל מנדלזון: אמרו לי להשאיר את הקרוונים, ושהכל יאושר בדיעבד.

יחיאל מנדלזון: כך עשיתי.

שמואל הלפרט: כל הבנות הן ירושלמיות?

יחיאל מנדלזון: ישנן, אולי, כמה יחידות שאינן ירושלמיות, אך הרוב המכריע הן ירושלמיות.

יחיאל מנדלזון: חשוב שנזכור - היתה בעיה של בתי ספר מעדות המזרח שנפתחו מחדש, ולא יכלו לקלוט תלמידות.

יחיאל מנדלזון: היו בנות ללא מסגרת.

יחיאל מנדלזון: אני, במוסד, קלטתי 40 אחוז, ולא נשארו בנות ללא מסגרת.

יחיאל מנדלזון: הובטחה לי עזרה, ובלבד שאתחיל בעבודה.

יחיאל מנדלזון: כבר שנתיים -שלוש אני אוסף בנות ומכניס אותן למסגרת.

יחיאל מנדלזון: חלק מהבנות הן לא ברמה החינוכית המתאימה.

יחיאל מנדלזון: אנחנו משקיעים בשיעורי עזר, ובעזרה, כי מדובר במשפחות שאין להן את האפשרות לשלם.

יחיאל מנדלזון: הקמנו קרן מלגות שתוכל לעשות את הדברים האלה.

שמואל הלפרט: לכמה בנות יש לך מקום, ולכמה בנות אין בכלל מקום?

מאיר פרוש: מבחינת העיריה - אין אף מקום, כי את המקום הוא שוכר, לא העיריה.

מאיר פרוש: העיריה לא נותנת שום פתרון.

שמואל הלפרט: לכמה בנות יש פתרון בבניין השכור, ולכמה אין?

יחיאל מנדלזון: יש לי פתרון למחצית מהבנות, אך אני חייב לומר - זה פוגע בשכבה השלישית.

יחיאל מנדלזון: מערכת לימודים בנויה על כך ששכבת כיתות ט' קשורה ל- י', ו- י' קשורה לי"א, וכן הלאה.

יחיאל מנדלזון: יש מבחני חוץ, מבחני בגרות, יש תהליך לימודים.

יחיאל מנדלזון: בית ספר מורכב משכבות שהאחת קשורה לשנייה.

יחיאל מנדלזון: בתחילת השנה ניסינו לתמרן בין לימודים בבוקר ואחר הצוהריים, אך אני לא יכול לנהל כך מערכת לימודים.

יחיאל מנדלזון: אם בית הספר ישמור על הרמה שלו, אוכל לקלוט יותר בנות.

יחיאל מנדלזון: אם לא - לעירית ירושלים תהיה בעיה.

יחיאל מנדלזון: היא תצטרך להתנגש בכמה בתי ספר קטנים.

יחיאל מנדלזון: כל החכמה היא לבנות בתי ספר גדולים, שיספקו את הפתרון, יחסכו כסף.

יחיאל מנדלזון: ברגע שאנו ניפגע מבחינה לימודית, יצוצו במקומנו הרבה בתי ספר קטנים.

יחיאל מנדלזון: הפתרון חייב להיות לעזור לנו, כדי שנוכל לתת פתרונות.

מנחם ינובסקי: יש ארבע בעיות יש בעיה ארוכת טווח, של פתרון הבעיה של אתר לבית הספר.

מנחם ינובסקי: הבעיה השניה היא בעיה של כספים שמגיעים ממשרד החינוך.

מנחם ינובסקי: אי אפשר לספוג חובות של 700-800 מיליון שקל רק בגלל שהעיריה לא מעבירה.

מנחם ינובסקי: נכון להיום העיריה חייבת 800 מיליון שקל, ואני לא מדבר על כספים נוספים.

מנחם ינובסקי: בהתחייבות של רענן דינור, מיום ה- 4 לספטמבר, 98, מדובר על התחייבות כספית, ואותה התחייבות לא מולאה.

משה גפני: מדוע?

מנחם ינובסקי: כי העיריה טענה שאי אפשר לאכלס את הבנין.

מנחם ינובסקי: במכתב הזה מורה לנו המנכ"ל להתקשר מיד בהסכם כדי לפתור את הבעיה.

מנחם ינובסקי: לא חתמנו על חוזה השכירות לפני שקיבלנו את המכתב של רענן דינור.

מנחם ינובסקי: קיבלנו הוראה לחתום על ההסכם, וקיבלנו הבטחה לכיסוי תקציבי במכתב הזה, אך הכסף לא הגיע.

מנחם ינובסקי: את הכסף הזה נושא הרב מנדלזון על גבו, מהלוואות מבנקים.

מנחם ינובסקי: הבעיה השלישית היא המנע"דים.

מנחם ינובסקי: יש כרגע צו מניעה מבית המשפט.

מנחם ינובסקי: המזכיר שלנו טוען שרצה לסלק את המנע"דים מבחינת ההסכם שביני לבינו - ולא קיבל מבית המשפט את הצו.

מנחם ינובסקי: בית המשפט לא נתן צו מניעה נגדנו, ולכן אין לנו אפשרות לאכלס את המנע"דים.

מנחם ינובסקי: אבל, כותב בית המשפט: אני לא יכול להתיר שימוש שאין לו היתר מטעם העיריה.

מנחם ינובסקי: כלומר, מבחינת היחסים החוזיים בינינו לבין המשכיר, בית המשפט צריך לתת צו מניעה, אך לאחר שהתברר שאין שימוש חורג, ולא הותר להשתמש במנע"דים, אוסרים עלינו להשתמש בהם, עד שנקבל היתר מעירית ירושלים.

מנחם ינובסקי: כלומר - יש לנו מנע"דים, שאנחנו יכולים להשתמש בהם, מבחינת היחסים בינינו לבין בעל הבית - אך לא מבחינת העיריה.

מנחם ינובסקי: הנושא הרביעי הוא עניין הגלריה.

מנחם ינובסקי: כל הכניסה שלנו למבנה הזה נבעה מכך שנוכל להכפיל את השטח, כלומר - שניתן לחצות את הקומות, וליצור מכל קומה שתי כיתות.

מנחם ינובסקי: מדובר במנה תעשייתי של 7 מטר גובה.

מנחם ינובסקי: אנחנו באנו למקום כאשר קיבלנו טופס 4.

מנחם ינובסקי: היום טוענת העיריה שהטופס הזה הוצא בטעות.

מנחם ינובסקי: אנחנו לא יכולים היום לתכנן היום את הקמת הגלריה, משום שהעיריה לא נותנת לנו לבצע את זה.

מנחם ינובסקי: אנחנו נמצאים במקום על פי הוראת העיריה, אנחנו רוצים לבנות את הגלריות והעיריה לא מאפשרת לנו.

מנחם ינובסקי: נקלענו כאן למבוך שאנו לא יודעים איך לצאת ממנו.

מנחם ינובסקי: אני רוצה שתבינו שמדובר במוסד, שתוך חמש שנים הגיע לאלף תלמידות.

מנחם ינובסקי: אין תקדים כזה במדינת ישראל.

מנחם ינובסקי: אילו היו לנו האפשרויות, היינו כבר מכפילים את מספר התלמידות.

מנחם ינובסקי: היתה בעיה בירושלים שמאות בנות היו ללא מסגרת.

מנחם ינובסקי: בית הספר הזה קם מכורח המציאות.

מנחם ינובסקי: יחיאל מנדלזון לקח על עצמו באותה תקופה להקים סמינר נוסף, כדי למצוא פתרון לבנות.

מנחם ינובסקי: היום הוא נענש על כך.

מנחם ינובסקי: מה שאנו רוצים היום הוא לפחות את פתרונות הביניים.

מנחם ינובסקי: את פתרון הקבע לא תוכלו לתת לעולם.

מנחם ינובסקי: הפתרון שאנו זקוקים לו היום, כדי שנוכל לפתוח מחדש את המוסד, מורכב משני דברים: כיסוי החוב, ואפשרות של מתן היתר לשימוש חורג במנע"דים, ולהתחיל מיד בבניית הגלריות.

מנחם ינובסקי: אם לא נשיג את זה, אין טעם שנדון בפתרון הקבע.

יחיאל מנדלזון: או, לחילופין - שנשכור עוד שטח למקום.

מאיר פרוש: אנחנו יושבים פה בוועדת החינוך בהרכב די מצומצם.

מאיר פרוש: הייתי קורא לזה גם מפגש חברתי, הפנים מוכרות.

מאיר פרוש: מכיוון שכך, אדבר על דברים שאולי לא נאמרים בפורום רשמי.

מאיר פרוש: כאשר נכנסים לפרטים, מנכ"ל העיריה יכול לשלוף תירוצים למכביר.

מאיר פרוש: אני רוצה שגם הוא יבין את הסיטואציה שבה אנו נמצאים.

מאיר פרוש: נפגשתי ביום חמישי עם ראש הממשלה לגבי נושאים שונים.

מאיר פרוש: נתתי כדוגמה את נושא הסמינר.

מאיר פרוש: המציאו תירוץ למה במלון "שרי ישראל" לא נתנו את הכסף, ואני מכיר את התירוצים.

מאיר פרוש: נשאלה קודם השאלה לכמה בנות יש מקום.

מאיר פרוש: מבחינת העיריה אין לבנות האלה שום פתרון.

מאיר פרוש: העיריה לא נתנה שום פתרון ליותר מאלף בנות.

מאיר פרוש: יחיאל מנדלזון לקח על עצמו משימה והקים מוסד.

מאיר פרוש: לעיריה אין שום קשר לכך, והיא לא עזרה בשום מתן של קורת גג.

מאיר פרוש: אני רוצה שמנכ"ל העיריה יידע, כיוון שהוא חלק מהנהלת העיר היום, בסיטואציה בה העיריה נמצאת.

מאיר פרוש: אתם צריכים להבין שאם רבנים אומרים להשבית, למחות, לצאת לכיכר ספרא, להוציא את התלמידים החוצה, זה מצב חריג.

מאיר פרוש: אנחנו ממשיכים תמיד ללמוד, כי כך מחנכים אותנו - ללמוד.

מאיר פרוש: לסבול וללמוד.

מאיר פרוש: כאשר רבנים אומרים לנו לשבות, זה בהחלט מהווה חריג.

מאיר פרוש: עירית ירושלים פישלה פה, בעצם זה שהרב מנדלזון לא מקבל את העזרה, ואת כל מה שהובטח לו.

מאיר פרוש: עירית ירושלים צריכה לדעת שאם חצינו את הקו האדום, ואנו מעבירים את המאבק הזה לכנסת, זה צריך להדליק אור אדום בעיריה.

מאיר פרוש: תבינו את המצב.

מאיר פרוש: הטיפול בסמינר הוא כושל.

מאיר פרוש: כל התירוצים הטובים והצודקים לא עוזרים פה.

מאיר פרוש: העיריה היתה יכולה לעזור כבר מזמן.

שמואל הלפרט: אנחנו מבקשים ממנכ"ל העיריה, מר רענן דינור, שיתייחס לכל מה שנאמר כאן.

שמואל הלפרט: מדוע העיריה לא דאגה להיערך מבעוד מועד, איך מתכוונים לפתור את הבעיה באופן זמני, ומה הפתרונות לטווח הרחוק יותר?

שמואל הלפרט: איך חשבתם לפתור את הנושא הזה, כאשר מדובר בסמינר של אלף בנות שגודל מידי שנה?

שמואל הלפרט: הוזכר כאן חוב של 800 אלף שקל שהעיריה חייבת לסמינר.

שמואל הלפרט: אני מבקש גם להתייחס לנושא המנע"דים - מדוע העיריה לא אישרה את השימוש בהם - וגם לנושא הגלריות.

רענן דינור: גם אני מבקש להתחיל את דבריי בתודה לחבר הכנסת משה גפני, שיזם את הדיון, וליושב ראש הוועדה שנעתר.

רענן דינור: תודה גם לרב יחיאל מנדלזון, שזיכה אותנו במוסד כזה בירושלים, שהעיר בהחלט יכולה להתברך באיכויות שלו.

רענן דינור: הגידול במוסד מידי שנה מלמד יותר מאלף עדים שמדובר במוסד חינוכי מן המעלה הראשונה.

רענן דינור: יש לו כוח משיכה בלתי רגיל להורים, ומכאן שבעיר כמו ירושלים, חשוב שיהיה מוסד כזה.

רענן דינור: אני מתנצל מראש שעלי להעמיד את הדברים על דיוקם.

רענן דינור: ראוי שבישיבה כזו יישמעו דברים מדויקים, למרות שגם אני רוצה לשוות לדברים אופי של "שבת אחים גם יחד", למטרת מציאת פתרונות.

רענן דינור: אני מוחה מחאה נמרצת על האמירה שלעירית ירושלים אין עניין, יכולת או מוטיבציה לפתור את הבעיה של סמינר "דרכי רחל", המכונה בעגה הפנימית שלנו "סמינר מנדלזון".

רענן דינור: אנחנו מכירים את הבעיות המיוחדות של הסמינר, גם משנת תשנ"ח, כאשר הסמינר ישב במתנ"ס רוממה.

רענן דינור: היו לא מעט גורמים שביקשו להוציא את הסמינר מהמקום, החל מגורמים סביבתיים, שהסבירו ששירת הבנות מפריעה לאברכים הלומדים בסמוך, דרך המתנ"ס שטען שלוקחים את שטחיו, דרך התורם שהסביר שהעיר מתחרדת ובנסיבות האלה אסור להעמיד את המבנה לרשות הסמינר, דרך הקהילה המקומית שהוציאה "קול קורא", והרבנים גויסו, כדי שהסמינר יצא מרוממה.

רענן דינור: אנחנו, עירית ירושלים, עמדנו מאחורי הסמינר עד הסוף, נאבקנו את כל המאבקים בעניין, כדי להשלים שנת לימודים כראוי, כדי שיהיה לתלמידות היכן ללמוד.

רענן דינור: כל הדברים שאני אומר הן כדי לחדד את ההבנה שעירית ירושלים עומדת מאחורי העניין, ועומדת היטב.

רענן דינור: כאשר התברר לנו, לקראת תשנ"ט, אין כל דרך להשאיר את הסמינר ברוממה, גם בגלל הגידול הטבעי במספר התלמידות, בגלל עמדת המתנ"ס ועמדת הסביבה, כמו גם ההיבטים הבטיחותיים שוודאי מוכרים לכולנו - הגענו למסקנה שהסמינר צריך לעבור משם.

רענן דינור: האופציה הראשונה היתה "שרי ישראל".

רענן דינור: התחלנו בצעדים מעשיים כדי להיכנס למבנה בית המלון ב "שרי ישראל" .

רענן דינור: נעשו צעדים מעשיים.

רענן דינור: אגף שלם מתוך המלון פורקו חדריו, כדי לעמוד בלוח הזמנים לפתיחת שנת הלימודים.

רענן דינור: באו האדונים הרב מנדלזון והרב רוטנברג, והסבירו לי שייטב להם בגבעת שאול.

מנחם ינובסקי: מבחינה בטיחותית נקבע ש- -

רענן דינור: יש דברים שנמסרו לך, והם אינם מדויקים.

רענן דינור: אני אחדד את הדברים כהווייתם.

רענן דינור: המהלך הראשון היה מהלך שעניינו "שרי ישראל".

רענן דינור: לשם היה מיועד להגיע המוסד.

רענן דינור: נכון הוא, שהפתרון הבטיחותי ב "שרי ישראל" היה כרוך בהוצאה לא מבוטלת, של הקמת גרם מדרגות נוסף.

רענן דינור: הפתרון הזה, והמגבלות האחרות ב "שרי ישראל", כמו גם טיעונים נוספים שנשמעו, נראו הגיוניים, ולפיכך אישרתי להם את המעבר לגבעת שאול.

רענן דינור: אני אומר את הדברים בהקשר שבו ניתן היה להבין כאילו נעשתה עבודת מטה של הסמינר וגורמי העיריה, לפני המהלך שעניינו כניסה למהלך שאול.

רענן דינור: לא דובים ולא יער.

רענן דינור: לא היו דברים מעולם.

רענן דינור: לא נבדק המבנה עם מהנדס העיר, לא נבדק המבנה עם אף אחת מהרשויות.

רענן דינור: זה היה מהלך שהסמינר סבר שהוא ראוי להיעשות.

רענן דינור: אנחנו בדקנו את הלוגיקה שלו, ואישרנו, הגם שנגרמו לנו הוצאות ב "שרי ישראל", הגם שמבחינתנו אנחנו נכנסים לסיטואציה לא נוחה עם המשכיר ב "שרי ישראל", המבנה בגבעת שאול ראוי יותר.

רענן דינור: הוא מאפשר תנאים נוחים יותר לסמינר "דרכי רחל", ויש לו את הפוטנציאל לגידול.

משה גפני: כמה עלה המבנה ב "שרי ישראל" וכמה בגבעת שאול?

רענן דינור: מבחינת כל העלות, שכר הדירה והשיפוצים, יש לי הרושם, שעלות החבילה בגבעת שאול נמוכה יותר מהעלות ב "שרי ישראל".

משה גפני: בכמה?

רענן דינור: בשיעור קטן מאד.

רענן דינור: איך אוכיח זאת?

רענן דינור: אוכל להצביע מה היתה ההשתתפות שלנו ב "שרי ישראל", וכמה, על פי המוסכם, בגבעת שאול.

רענן דינור: ההפרשים הם קטנים ביותר.

רענן דינור: עם זאת, לא זה היה השיקול.

יחיאל מנדלזון: על הנייר זה חצי מיליון, פלוס.

רענן דינור: נהגנו במקרה הזה כבסיטואציה שבה אין לנו שום חובה כבעל בית, ומייד אחדד את הנקודה הזו.

רענן דינור: נהגנו מתוך אמונה שזה מוסד חשוב בירושלים, הגם שאנו לא מחויבים בדבר וחצי דבר בעניין המוסד הזה.

רענן דינור: אנחנו, עירית ירושלים, איננו מחויבים במוסדות על יסודיים, אשר אינם נמצאים בקריטריונים שבהם אני מחויב.

רענן דינור: עם כל הכבוד, הממשלה לא מממנת לי את זה, אין שום חוק שמחייב אותי בכך, אין שום הסתכלות, בכל צורה שהיא, שבה מישהו יכול לתבוע ממני את ההשתתפות הזו.

משה גפני: אם היינו פונים לבג"ץ, הוא היה פוסק אחרת.

רענן דינור: אני חושש שאתה טועה.

משה גפני: כך זה גם ברשויות אחרות.

מאיר פרוש: כדי להעמיד דברים על דיוקם - הרב אורי מקלב הוא סגן ראש עירית ירושלים, אבל ה - - היא לא עירונית.

משה גפני: מה זה משנה?

משה גפני: יש אלף בנות שאין להן היכן ללמוד בגיל תיכון.

משה גפני: אם לא חייבים - ששניאור שמחה לא יבנה יותר כיתות לבתי ספר תיכון.

שמחה שניאור: מה שאמר רענן דינור הוא נכון.

משה גפני: דבריו אינם נכונים.

משה גפני: העיריה חייבת.

משה גפני: אם אפנה לבג"ץ, הוא יפסוק לטובת העניין.

מאיר פרוש: אפילו אם העיריה לא חייבת - אם כך היא נוהגת לגבי המגזר הכללי, כך היא צריכה לנהוג גם במגזר החרדי.

רענן דינור: ראוי שתדע שמכל היבט פורמלי, ותבדקו את עצמכם, אנחנו לא מחויבים.

משה גפני: אתה לא יכול להשאיר אלף בנות ללא פתרון.

רענן דינור: לפי הבנתנו אנו, בעירית ירושלים, אנחנו לא מחויבים.

רענן דינור: עם זאת, מתוך הבנה של חשיבות המוסד ותרומתו, אמרנו שנעזור.

רענן דינור: זאת, בנסיבות שאף מוסד על יסודי, עד לאותו יום, לא קיבל כל סיוע בנושא שכר דירה, למעט מוסד אחד, שלא כאן המקום לפרט איך הוא קיבל.

רענן דינור: יש דברים שאפילו בפורום החברי, כאן, לא ארצה לומר אותם.

רענן דינור: למרות כל זאת, חשבנו שיהיה נכון לסייע, בדיוק בגלל הלוגיקה שהשמיע הרב מנדלזון בדבריו- שראוי לחזק את מוסדות החינוך הגדולים, משום ששם טמון הפוטנציאל להיטיב את השירות בעיר ירושלים בתחום החינוך.

רענן דינור: כלומר, לקחנו על עצמנו מחויבות כתובה, כלפי הסמינר, שאנחנו נעביר החלטה שמשמעותה סיוע כספי בשכר דירה, וסיוע כספי בשיפוצים, בנתונים שבהם לא היה תקדים, אח ורע לעניין.

רענן דינור: נסכם, אם כך, עד כאן - מי שהגיע עם הרעיון להעביר את המוסד לגבעת שאול - רעיון שהתקבל על ידינו - זה אנשי המוסד.

רענן דינור: ספגנו, על חשבוננו, על בסיס מערכת אי נעימויות גדולה מאד, את מערכת היחסים עם "שרי ישראל", ונתנו את ברכתנו להתקדם בפרוייקט, כפי שמנהליו ביקשו לעשות.

רענן דינור: והנה, חרף העובדה שיוצא סיכום שלי, המחייב את העיריה, מוצא הסמינר לנכון, למרות יחסי העבודה הצמודים אתנו - להקים מבנים בלתי חוקיים, כאילו הוא לא מכיר אותנו ואנחנו לא מכירים אותו.

רענן דינור: מה שחר להתנהגות הזו?

משה גפני: האם זה המקרה היחיד בו מקימים מנע"דים ללא רשיון?

רענן דינור: לצערי לא, אבל כלל נקוט אצלנו בעיריה - כאשר מוסד עובר על חוק זה או אחר, אנחנו רואים בעיריה גוף אחד.

רענן דינור: אם יד ימין רוצה לקדם את המוסד מההיבטים החינוכיים, ובתנאי המגורים שלו, ויד שמאל נאלצת להיאבק בו על עבירות בתחום חוק התכנון והבניה, או עבירות שעניינן בטיחות או כיבוי אש - אנחנו מסתכלים על העניין כמקשה אחת.

רענן דינור: לא נעצום עין בעניין עבירות הבניה ונפקח עין שמאל לצורך כל מה שצריך לקידום העניין.

רענן דינור: כלל נקוט בידינו - להסתכל על העניין כעל ממסד אחד.

משה גפני: יש הרבה מנע"דים בלי רשיון?

רענן דינור: בתחום החינוך יש היום מנע"דים בירושלים במספר לא מבוטל.

רענן דינור: כל המנע"דים האלה עברו תהליכי רישוי, חלקם - מהיום הראשון לבריאתם, וחלקם תוך כדי, משום שהמצוקה גדולה.

רענן דינור: הבה ונבין כולנו מה קרה בסיטואציה הזו - -

משה גפני: היה דיון בעירית ירושלים, ושם היתה החלטה שאתם - - כדי לאשר אותם.

רענן דינור: המבנה הזה לא נבנה עבור מוסד חינוכי.

רענן דינור: הוא נבנה עבור תעשיה.

רענן דינור: יוצא, אפוא, שעל פי חוק התכנון והבניה, צריך אישור חריג כדי לשכן שם מוסד חינוכי.

רענן דינור: אתה לא יכול להכניס מוסד למבנה שמלכתחילה נועד לצורך אחר.

רענן דינור: כלל נקוט הוא שאי אפשר לבקש הקלה ושימוש חריג בו זמנית.

רענן דינור: הידע הזה עומד לרשות כל מי שנמצא בו, ויש מי שמומחה לעניין הזה, והוא עומד לרשות הסקטור החרדי, ולא רק לרשותו.

רענן דינור: מי שבא עם הקונספט של הגלריה הם אנשי "דרכי רחל".

רענן דינור: הרב רוטנברג הוא איש רב מעשים.

רענן דינור: כל כך היה נכון מבחינתו לבנות גלריה, שכבר חשבנו לעשות שימושים נוספים, והכל בא לביטוי ממכתבים מספטמבר 98.

רענן דינור: אלא מה?

רענן דינור: עשו לאחר מכן עבודה, ובדקו עם המשכיר רשות שימוש ונושא של חריגה.

רענן דינור: מסתבר שלא מסתייע.

רענן דינור: ניחא - היו באים לפתחנו ואומרים: אנחנו בבעיה, מה עושים?

רענן דינור: לא עשו כך.

רענן דינור: הם נקטו באופן חד צדדי, כאילו אנחנו לא קיימים, כאילו אין שום שיתוף פעולה.

רענן דינור: הם ביצעו עבירת בניה.

רענן דינור: מתפקידי, כמנכ"ל עיריה, גם לגבות את אנשי המחלקה לפיקוח על הבניה.

רענן דינור: על כן אמרתי - עד שלא ייכנס נושא המנע"דים לתלם כלשהו, אני מקפיא את המכתב הזה, וכל התחייבות שנתתי לא רלבנטית.

יחיאל מנדלזון: באיזה תאריך הודעתם לנו שאתם מקפיאים עד שאנחנו נפתור את הבעיה של המנע"דים?

רענן דינור: זמן קצר לאחר שנודע לי על נושא המנע"דים הנחיתי את מחלקת הפיקוח על הבניה לפעול נגדכם, להביא לי את כל התיקים הנוגעים בדבר, ולהציג לי הצגה אמיתית של גודל הבעיה שיצרתם, במונחים של חוק התכנון והבניה מחד גיסא, ובמונחים של היבטי בטיחות מאידך גיסא.

יחיאל מנדלזון: כן, אבל מתי פנית אלינו והודעת לנו שאתה מקפיא את ההסכם החתום שלך עד לפינוי המנע"דים?

יחיאל מנדלזון: באיזה תאריך?

יחיאל מנדלזון: אני רוצה להזכיר לך את התאריך - בחודש אדר, בזמן שהיה המשפט של דרעי, בפגישה שהיתה לי אתך.

יחיאל מנדלזון: זאת היתה פגישה שכינסנו לאחר מספר פגישות עם עוזר המנכ"ל.

יחיאל מנדלזון: אמרת לנו בפגישה: "מצדי אתם עברייני חוק".

יחיאל מנדלזון: אמרתי לך שאצא מהחדר, כי נפגעתי.

יחיאל מנדלזון: אמרתי לך את הביטוי "הוא זכאי", חייכנו והמשכנו לדבר.

יחיאל מנדלזון: עברו בינתיים שישה חודשים מאז.

יחיאל מנדלזון: עוזר המנכ"ל מדבר אתנו, ולא מזכיר במילה אחת את עניין המנע"דים.

יחיאל מנדלזון: יותר מכך - אמרתי לאהרון בן-נון - אם אתה רוצה, מחר אפנה את המנע"דים.

יחיאל מנדלזון: למה אתם לא מבינים שזו בעיה?

יחיאל מנדלזון: אתם מקפיאים הסכם.

מנחם ינובסקי: א

מנחם ינובסקי: הרון בן -נון אמר לא לפנות מנע"דים, כדי שהבנות לא תהיינה ברחוב.

אהרון בן-נון: לא נכון.

אהרון בן-נון: אמרתי שנושא המנע"דים יוצר לנו בעיה נוספת, שלבנות אין כיתות.

אהרון בן-נון: בהקשר הזה אני רוצה לומר דבר נוסף: בגבעת שאול נמצא התיכון וגם הסמינר.

אהרון בן-נון: אני שואל שאלה פשוטה: הסיכום בינינו היה שאנו מחויבים לגבי בנות התיכון - -

מנחם ינוביץ: לבנה אברמוביץ כותבת לך במכתב: "לאחר פניות טלפוניות בנדון, ומאחר ועברו כאר

מנחם ינוביץ: בעה חודשים מאז פתיחת שנת הלימודים, ברצוני להתריע על כך שעדיין ישנן בנות בגיל חובה, שטרם שובצו בבתי ספר תיכוניים בכיתה ט'.

מנחם ינוביץ: כידוע לך, הרשות המקומית היא האחראית לביצוע חוק חינוך חובה, היא זו שצריכה לאכוף את החוק וביצועו.

מנחם ינוביץ: .

מנחם ינוביץ: " כיצד אתה יכול לומר שאתם לא מחויבים?

רענן דינור: מה זה שייך?

רענן דינור: כאשר אני מחויב למקום לימודים לתלמידים, זה דבר אחד, וכאשר יש מוסד שאיננו עירוני - ותבין את האבחנה הברורה- אני לא מחויב לו.

רענן דינור: מבחינה זו, התיכון שליד האוניברסיטה ו "דרכי רחל", נמצאים פחות או יותר, אם לא בדיוק - באותו מעמד סטטוטורי.

רענן דינור: זה הבדל מהותי.

רענן דינור: כשם שאני לא מחויב לתיכון שליד האוניברסיטה, ואינני פועל כמחויב לו, כך אינני מחויב ל "דרכי רחל".

רענן דינור: אבל, אמרתי קודם - העיריה רואה במוסד חשיבות עצומה, ולכן היא עוזרת לו.

רענן דינור: במקביל, הנחיתי את הפיקוח על הבניה להעביר את העניין לפסים משפטיים, כדי ליצור מסגרת לעבירה החוקית, כדי שאוכל להמשיך להתמודד אתה.

רענן דינור: בחודש אוגוסט האחרון, הצלחנו להעביר בירושלים קריטריונים מסודרים לעניין תמיכה בשכר דירה למוסדות חינוך, שאינם נמצאים בקטגוריה של מוסדות שאנחנו מחויבים להם.

רענן דינור: הקריטריונים מתייחסים לחינוך מיוחד, לבתי ספר יסודיים ועל יסודיים, והקריטריונים האלה אושרו בוועדת הכספים.

מאיר פרוש: כמה ילדים יש לך בעירוניים?

מאיר פרוש: מה האחוזים בירושלים?

רענן דינור: תלוי באיזה סקטור.

רענן דינור: בירושלים יש 164 אלף תלמידים, וכדי לסבר את אוזניכם - העיר השניה בגודלה במספר תלמידיה היא תל-אביב, עם 54 אלף תלמידים.

רענן דינור: המספר של 164 אלף אינו כולל 19 אלף של בתי ספר פרטיים במזרח ירושלים.

רענן דינור: המספר המדויק, אם כן, הוא 164 אלף ועוד 19.

משה גפני: כמה מתוך זה הם לא עירוניים?

מאיר פרוש: האם תוכל לתת נתונים לפי קבוצות גיל - מה האחוז הלא-עירוני בגני הילדים, ביסודי, ובעל-יסודי.

רענן דינור: לצערי אני לא יכול לתת חלוקה כזו.

רענן דינור: אני לא רוצה לזרוק מספרים.

מאיר פרוש: בכמה לא-עירוניים אתה מטפל?

מאיר פרוש: הרי אתה מגיע ל- 50 אחוז לא עירוניים בכיתות א' עד ו'.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר שעירית ירושלים מטפלת ביותר לא-עירוניים מאשר בעירוניים.

רענן דינור: בת"תים אנחנו לא מטפלים, ולו גם באחד, כפי שאתה יודע.

רענן דינור: מרבית הת"תים אינם עירוניים.

מאיר פרוש: אתה גאה בנו, אתה כולל אותנו במסגרת האוכלוסייה, ואנחנו לא עירוניים, אתה לא חייב לנו.

רענן דינור: במה ששייך להתחייבותנו הכספית, ב- 21 לאוקטובר, המועצה אמורה לאשר את הקריטריונים.

רענן דינור: מייד לאחר מכן אנחנו נעביר לסמינר את מה שאנו חייבים על פי מכתבי מיום 4 לספטמבר.

שמואל הלפרט: הכוונה היא לסכום של 800 אלף שקל?

רענן דינור: לא.

רענן דינור: הכוונה היא לאותו סכום הרשום כאן במסמך שלי, שהוא 575 אלף שקל.

מנחם ינובסקי: כתבת : "צמוד לדולר".

מנחם ינובסקי: אני קורא מתוך מכתב שאתה כתבת: "התחשיב בשקלים ייעשה מתוך תחשיב דולרי.

מנחם ינובסקי: הסכומים הנקובים צמודים לדולר".

רענן דינור: אנחנו מחויבים ב- 575 אלף שקל שלקים, נכון לחודש יולי האחרון, לפי שער הדולר, כאשר אנחנו כמובן נעשה קודם לכן את ההתחשבנות עם המוסד, על כל שנשאר פתוח, גם בגין המתנ"ס ברוממה, וגם בגין "שרי ישראל".

רענן דינור: יש לי הרושם, למיטב ידיעתי, שיש כבר איזשהו פורמט מסוכם בין אנשי הסמינר לבין אהרון בן-נון, לגבי מה היקף החובות.

רענן דינור: לגבי המקום הקבוע - אנחנו פועלים במרץ רב לאתר מקום קבוע לסמינר.

רענן דינור: יותר מזה, התנינו את ההשתתפות שלנו בכך שיתחיל תהליך למציאת מקום קבוע.

רענן דינור: שכר דירה הוא כסף שאין בו תועלת, כי אין להשיבו.

רענן דינור: לכן, בנסיבות האלה, היעד העדיף, מבחינתנו, הוא למצוא מקום קבוע, שהוא שטח מאותר, ליד מלון "תמיר".

רענן דינור: אנחנו מקווים שהדברים יסתיימו כך שניתן יהיה לבנות מבנה מפואר, הראוי לסמינר "דרכי רחל", והם לא יצטרכו להתקנא בתיכון שליד האוניברסיטה.

רענן דינור: במכתבי יש התייחסות לדברים, לגבי גודל המוסד המבוקש, ומה התוכנית.

שמואל הלפרט: מה גודל השטח שאתם מיועדים למוסד הזה?

רענן דינור: ניתן לשאול את אהרון בן-נון, שיצא כרגע.

רענן דינור: נשאל אותו כשיחזור.

שמחה שניאור: השורות התחתונות הן כדלקמן: המוסד יקבל את כספו, ויקבל אותו במסלול הקריטריונים.

שמחה שניאור: בהזדמנות שבה סיכמנו את הדברים, בספטמבר 98, היתה לי כוונה להביא את זה כאישור מיוחד למועצה, אבל - בנסיבות שבהן יש היום קריטריונים, אין שום צורך להגדיר את "דרכי רחל" כמוסד חריג.

שמחה שניאור: הם יקבלו את הכספים לפי הקריטריונים.

שמחה שניאור: יש היום תהליכים למציאת מגרש לצורך בניית מבנה קבוע למוסד.

שמחה שניאור: לגבי הנושאים הנוספים שהעלה עורך הדין ינובסקי כבעיות - או שיש הקלה או שיש שימוש חריג.

שמחה שניאור: שניהם ביחד זה בלתי אפשרי.

שמחה שניאור: לעניין המנע"דים - אם הם יקבלו תהליך של הכשר, זה יהיה רק בהקשר של שימוש חורג.

מנחם ינובסקי: בסוף מכתבך נאמר: "העיריה תסייע ככל יכולתה, כלל שנדרש, לקדם אישורי בניה".

מנחם ינובסקי: השאלה היא מה אתם עושים.

רענן דינור: אני לא קוסם, אני מנכ"ל עיריה.

רענן דינור: יש דברים שהם בלתי אפשריים.

יחיאל מנדלזון: מדובר בשנה תמימה.

רענן דינור: אבי כל חטאת מבחינתך, היא ההליכה הברוטלית, החד צדדית, הבלתי מתחשבת, זו שגורמת למאיר פרוש לחשוב שאתם לא מעניינים אותנו, והבניה הבלתי חוקית של מנע"דים.

רענן דינור: נהגתם פה לא רק בחוסר הגינות מוחלט כלפי חברים שלכם, שגם ביום שישי, לפני כניסת השבת, רצו אתכם, בחום ובחמסינים - כדי לפתור בעיות, בשעה שהם לא מחויבים לכך.

יחיאל מנדלזון: צר לי מאד, אני לא אפר את האווירה הטובה שפה, אך יש אי דיוקים בדבריך.

יחיאל מנדלזון: התוכנית להשתכן ב "שרי ישראל" לא עברה, לא בגללנו, אלא בגלל שהעיריה נפלה שם.

יחיאל מנדלזון: אתה יודע על המסמך שנחתם שם לא בצורה הנכונה, רק בגלל מפגע בטיחותי שאנחנו דרשנו לתקן על חשבוננו.

יחיאל מנדלזון: היינו מוכנים להיות ב "שרי ישראל", למרות המגבלות.

יחיאל מנדלזון: לא נכון להציג את הדברים אחרת.

שמואל הלפרט: יש כאן שתי בעיות - הבעיה של הפתרון המיידי, שייתן מענה למקום הלימודים של הבנות בשנת הלימודים הנוכחית, והשאלה של פתרון הקבע.

שמואל הלפרט: נאמר כאן שהעיריה הקצתה שטח - -

אהרון בן-נון: יש הליכי הקצאה.

אהרון בן-נון: נושא שינוי הייעוד של השטח מטופל אצלנו כרגע.

שמואל הלפרט: האם יש איזושהי הערכה כמה זמן ייקח עד להסדרת ההקצאה?

אהרון בן-נון: קשה להעריך, כי מדובר בוועדות תכנון של העיריה, וההליך לוקח זמן.

אהרון בן-נון: אני לא יכול להתחייב.

אהרון בן-נון: יש כאן גם שאלה של שינוי ייעוד של קרקע.

שמואל הלפרט: אם כך יש בעיה של קרקע, ובעיה של בינוי.

שמואל הלפרט: נשמע משמחה שניאור לגבי הבינוי.

שמחה שניאור: אנחנו יודעים שבשנים האחרונות חל שיפור עצום במערכת הזו.

שמחה שניאור: דבר אחד נכון, וצדק המנכ"ל, רענן דינור.

שמחה שניאור: מה שאנחנו אומרים נכון לגבי כל עיריה.

שמחה שניאור: החוק מגדיר ארבעה זרמים בחינוך: חינוך ממלכתי, חינוך ממלכתי-דתי, חינוך מוכר שאינו רשמי, ומוסדות הפטור.

שמחה שניאור: רענן דינור התכוון לכך שמבחינת חוקי החינוך, מוסד מוכר שאינו רשמי, והוא אינו עירוני, אין מחויבות של העיריה לגביו.

שמחה שניאור: עם זאת, ראה זה פלא - בשנים האחרונות, במערכת החינוך עשינו נפלאות.

משה גפני: אני רוצה לתקן אותך - בחוק יסוד התקציב אושר החוק בעניין הזה.

שמחה שניאור: אני מסביר לך - מבחינת הסטטוס שלו - -

משה גפני: חוק יסוד התקציב מזכיר שתי עמותות בפועל, אבל ההקדמה אומרת שצריך שיהיה שוויון לכל הזרמים.

משה גפני: זה החוק.

שמחה שניאור: במערכת העל-יסודית בירושלים, הגענו, יחד עם העיריה, המנכ"ל, כל העוזרים וכל האגפים - לרמת מיפוי מאד מקצועית.

שמחה שניאור: עשינו מיפוי ל- 5 מרכזים: לבית יעקב חסידים, שיתנו לו את הקרקע, ויש לו את התוספת, לבית יעקב ליברמן - - וכמובן, לבית יעקב מנדלזון.

שמחה שניאור: היתה לו כבר הקצבה ל- 1000 מטר הרשאה תקציבית.

שמחה שניאור: הרב פרוש יוכל להעיד כמה פעמים אמרתי שיש לנצל את ההרשאה הזו.

שמחה שניאור: אמרו ומסרו לנו שההליכים עומדים להסתיים במתנ"ס ברוממה.

שמחה שניאור: כשבונים מתנ"סים, באמצעות קרן חינוך, בכל רשות בארץ, יש חוקים אחרים מאשר למבנה ציבורי אחר שבונה העיריה, או הממשלה.

שמחה שניאור: חייבים לבקש את הסכמת התורם, וכן הלאה.

שמחה שניאור: בנושא הזה, למרות שהייתי סקפטי, העיריה היתה אופטימית.

שמחה שניאור: ברגע שלא עלה העניין, לקחנו את ה- 1000 מטר האלה, ונתנו פטור לבינוי במקום אחר, כי עדיין אין את הקרקע, אבל נתנו פטור במפורש.

שמחה שניאור: אמרנו שנכין פרוגרמה טנטטיבית לרמות - -

רענן דינור: היה מוקצה שטח ברמות.

רענן דינור: ההנהלה לחצה לשנות את הייעוד, קיבלנו את ההגיון הזה, והעברנו.

שמחה שניאור: ידענו כבר ב- 96, עוד לפני שהיתה הקצאה, שיש את הקרקע ברמות.

שמחה שניאור: המוסד אמר שזה לא מתאים לו.

יחיאל מנדלזון: אני השבתי על מכתב

יחיאל מנדלזון: כם בחיוב - -

רענן דינור: אתה הוא זה שאמרת לי - "תוציאו אותנו מהיעוד ברמות, זה לא מתאים לנו".

יחיאל מנדלזון: נתתי לי 4 דונם, כאשר משרד החינוך אמר לך - 23.

שמחה שניאור: מה- 23 דונם האלה תוריד את הסמינר, קודם כל.

שמחה שניאור: אני חייב, לפי חוזר מנכ"ל, לחצי דונם לכיתה ביסודי, ¾ דונם לכיתה בעל-יסודי, ואת זה אני חייב לכתוב.

שמחה שניאור: אני ידוע כאחד שמנסה לעזור, במצבים האלה, אבל במכתב הזה אני אומר לך שדין אחד לכולם.

שמחה שניאור: נכון להיום אנחנו, לכאורה, לא צד בעניין שהזכרתי קודם, אך אנחנו מייחלים ומשוועים, שתהיה הקצאה מיידית, של סדר גודל של 7-8 דונם.

שמחה שניאור: היום לא ניתן לקבל פרוגרמה ל- 21 כיתות.

שמחה שניאור: ניתן לקבל פרוגרמה למה שמתאים ל 7-8 דונם האלה.

שמחה שניאור: אני מחויב כך ברמה הארצית.

שמחה שניאור: אם אני עושה תקדים במקום אחד, אני מייד חשוף לעשרות תקדימים אחרים.

שמחה שניאור: אנחנו יכולים לעשות פרוגרמה ללא יותר מאשר 14 כיתות.

שמחה שניאור: גם ה 7-8 דונם האלה הם לא כולם שטח חום.

שמחה שניאור: מה שלא שטח חום, חייב לעבור שינוי יעוד.

שמחה שניאור: זה הליך שלוקח זמן, ובירושלים - על אחת כמה וכמה.

שמחה שניאור: הקצאת הקרקע לא תהיה מחר בבוקר, לצערי.

שמחה שניאור: ברגע שאני מקבל את הקרקע, בחתימת היועץ המשפטי, תצא פרוגרמה, בהתאם למספר הדונמים.

שמחה שניאור: מבחינת החוק אתם מוסד מוכר, שאינו רשמי, אך מבחינת ביצוע של כלל המוסדות - העיריה לא אטומה לצרכים שלכם.

שמחה שניאור: בעיית שכר הדירה תבוא לידי פתרון מבחינת המערכת.

שמחה שניאור: בית הספר הוא בית ספר טוב באמת, וקיבלתי עליו חוות דעת טובה מלבנה אברמוביץ.

שמחה שניאור: חשוב לציין את העובדה הזו.

שמחה שניאור: המתכננת שלנו, עדה בן דור, אמרה לי שבית הספר הזה נחלץ בתקופה קשה לקבל בנות שלא התקבלו לבתי ספר אחרים, ונתן פתרון למערכת הכללית החרדית.

שמחה שניאור: עלתה כאן השאלה קודמת, ויש לי את הנתונים לגבי המערכת החרדית משני הזרמים: בסך הכל יש 49,715 תלמידים.

שמחה שניאור: אנחנו, במשרד החינוך, לא מתנערים מהאחריות.

שמחה שניאור: אנחנו עובדים עם רשויות מקומיות.

שמחה שניאור: כאן מדובר בבעיה שהיא עירונית.

שמחה שניאור: אנחנו נכנסים לתמונה בנושא של בניית הקבע.

משה גפני: זאת אומרת שאם העיריה מקצה שטח - אתה מתחיל לבנות.

שמואל הלפרט: אנחנו רושמים לפנינו את דבריו של שמחה שניאור, שברגע שהעיריה תעמיד לרשות בית הספר את השטח הדרוש, משרד החינוך יתקצב את הבניה, ויעזור לעניין באופן אישי.

שמואל הלפרט: בהזדמנות זו אני רוצה לאשר את מה שהוא אמר בתחילת דבריו, שחל שינוי עצום באגף לבינוי ופיתוח במשרד החינוך, במיוחד מאז שהוא נכנס לתפקידו.

שמואל הלפרט: יש אוזן קשבת לכל בקשה.

שמואל הלפרט: הוא מנסה לעשות הכל בכדי לעזור ולמצוא פתרונות.

אהרון בן-נון: לגבי הנושאים המיידיים - הסיכום שלנו עם המוסד, בספטמבר 98, היה שהם ישכרו 2,000 מ'.

אהרון בן-נון: הדיאלוג שלנו היה סביב התיכון והסמינר.

אהרון בן-נון: אני שואל - האם יש בעיה עם אותן תלמידות בתיכון שהיו אמורות להיות במבנים הניידים?

יחיאל מנדלזון: ה- 2,000 מ' יוכלו לתת תשובה רק עם השימוש בגלריות.

יחיאל מנדלזון: יש כרגע בנות שלא יכולות ללמוד.

יחיאל מנדלזון: הסמינר זה גורם פרטי.

יחיאל מנדלזון: זכותו לשכור סמוך אלינו, ומבחינת התייעלות זה חיובי - אנחנו נעזרים אחד בשני בכל מיני דברים.

רענן דינור: התיכון, להגדרתך, הוא לא גורם פרטי?

יחיאל מנדלזון: - - - ההתחייבות לשכירות היתה לצורך התיכון.

יחיאל מנדלזון: אני אזכיר דברים: אסביר לך - - היום אנחנו נמצאים בשטח של 2,000 מ', בלי הגלריות.

יחיאל מנדלזון: אני לא מכחיש את הדבר.

שמואל הלפרט: אז מה הבעיה?

מאיר פרוש: ה- 2,000 מטר לא נותנים תשובה לכל התיכון?

יחיאל מנדלזון: לא.

יחיאל מנדלזון: אני רוצה שיהיה ברור.

יחיאל מנדלזון: נכנסנו ביודעין שה- 2,000 מ' לא יתנו תשובה לגידול של בית הספר ול- 4 כיתות שכבר היו בתשנ"ט, ומה שיתן תשובה הוא בניית הגלריות.

יחיאל מנדלזון: זה היה ברור מעל לכל ספק.

יחיאל מנדלזון: בחישוב שכר הדירה נלקחו הגלריות בחשבון, ואני יכול להראות את זה בכתובים.

יחיאל מנדלזון: היה עוד משכיר בשם נאג'י, שיש לו שטח למעלה ולמטה.

יחיאל מנדלזון: הוא רצה לגבות סכום יקר על השטח למעלה, ועל השטח שלמטה - סכום זול יותר.

יחיאל מנדלזון: היה משא ומתן שאולי נרד למטה, שם יותר זול, והוא גם לא ביקש שום תוספת על גלריה למטה.

יחיאל מנדלזון: הקרוונים נבנו לא מחמת פזיזות או עבריינות של המנהל או חברי ההנהלה.

יחיאל מנדלזון: הם נבנו כתוצאה מכך שגלריות לא יכלו להיבנות, ונכנסנו למקום רק לאחר שהבנות הסתובבו ברחובות.

יחיאל מנדלזון: הפתרון המיידי היה הצבת המנע"דים שבועיים לאחר שהבנות נכנסו, ולא היה להן כל פתרון.

שמואל הלפרט: אם העיריה תיתן אישור חריג למנע"דים - אתם יכולים לחזור ללימודים?

יחיאל מנדלזון: מייד, מחר.

יחיאל מנדלזון: זה פתרון ל- 4 כיתות, חסרות לי עוד 6.

שמואל הלפרט: איך אתה רוצה לפתור את הבעיה?

יחיאל מנדלזון: בשנה שעברה היו חסרות 4 כיתות.

יחיאל מנדלזון: הגלריות לא ניבנו.

יחיאל מנדלזון: הקרוונים נתנו את הפתרון.

יחיאל מנדלזון: השנה נוספו עוד 6 כיתות.

יחיאל מנדלזון: רק גלריות יתנו את הפתרון, או שכירה של עוד שטח.

יחיאל מנדלזון: אתה יכול לעשות את החישובים, ולבדוק.

יחיאל מנדלזון: אין מה להתכחש, מר רענן דינור - הגלריות היו תנאי בסיסי לשכירות.

שמואל הלפרט: האם אתה יכול להמליץ בפני הנהלת העיריה לתת לזה אישור חורג?

רענן דינור: המחויבות שלנו לסמינר היתה ונשארה אותו הדבר.

רענן דינור: יחד עם זאת, מהדיון כאן אני למד שאני צריך לבדוק שני היבטים שעלו פה.

רענן דינור: השאלה הראשונה היא השאלה למה אני מחויב.

רענן דינור: אם, לשיטתו של הרב גפני אני מחויב, ואני טוען שלא - זו שאלה מאד עקרונית.

רענן דינור: אם אני אכן מחויב, אני אמשיך במחויבות, ואם לא - אעשה עוד כמה בדיקות.

חנה המבורגר: סליחה, אבל מה הבנות עושות בינתיים?

יחיאל מנדלזון: אם אתם תתפסו בי, כיוון שאני משקיע בבית הספר, תוך שבוע אין מנע"דים, אבל יש לי שאלה אחרת: איך הכנסת תלמידות למקום תעשייתי בלי היתר שימוש חורג?

יחיאל מנדלזון: - זאת רק כי אמרת שתוך כדי, נעשה הליכים.

יחיאל מנדלזון: לפי חוק אי אפשר להיכנס למבנה של בית חרושת עם תלמידות.

יחיאל מנדלזון: אלא שכולנו מבינים : יש אילוצים, הבנות ברחוב.

יחיאל מנדלזון: עושים דברים בהסכמה שבשתיקה.

יחיאל מנדלזון: אם לא נעשה כן, אנחנו בבעיה לא רק בבית הספר שלנו.

יחיאל מנדלזון: מי כמוך יודע.

יחיאל מנדלזון: ישנם מצבים שהשתיקה יפה להם, ובלבד שלא להיות עבריין.

יחיאל מנדלזון: גם השופט, בבית המשפט, אמר במפורש: אני מבין שעירית ירושלים מסכימה שיהיו, שיסדרו את העניין בצורה מסודרת ולא רק ידחו דיונים.

משה גפני: יש לי הצעה.

משה גפני: מכיוון שזה המפגש הראשון שלנו בכנסת עם עירית ירושלים, אנחנו יכולים ללכת בשני מסלולים.

משה גפני: העניין הרי היה צריך להיפתר עם עירית ירושלים.

רענן דינור: אני מסכים אתך.

משה גפני: המנע"דים אינם חוקיים, ובניית הגלריות היא בלתי אפשרית.

משה גפני: אנחנו נפעל באופן חוקי, ואתם תפעלו על פי החוק, מערכת היחסים תהיה מדויקת, ונבדוק מה התקציב של ירושלים, איך פועלות מחלקות העיריה - אם הן פועלות על פי החוק, נבדוק מה הם 50 המנע"דים שהעיריה הקימה, שלא על פי החוק.

משה גפני: נבדוק כל דבר.

משה גפני: זו אפשרות אחת.

משה גפני: יש מסלול אחר.

משה גפני: כאשר בתי המשפט יושבים לדון, כשמדובר על למעלה מאלף בנות, שנמצאות בלי מקום ללמוד, אתה, אדוני, מנכ"ל העיריה תאמר לאנשי העיריה הנוגעים בדבר, למצוא את הדרך שהבנות תוכלנה ללמוד מחר בבוקר.

משה גפני: זאת אומרת - לאפשר את המשך קיום המנע"דים, להעביר אותם בהליך חוקי, כפי שהמשנה למנכ"ל עשה במקרים אחרים, כאשר אתה מודיע כאן בוועדת החינוך מתי יועבר הכסף כדי שהנוגעים בדבר לא יקרסו תחת הנטל.

שמואל הלפרט: הוא אמר שב- 21 לאוקטובר.

משה גפני: הוא לא אמר את הזה.

משה גפני: הוא רטוריקן, ואני מבין שהוא לא מעביר את הכסף בתאריך הזה.

רענן דינור: ציינתי מתי מתכנסת המועצה לאשר.

משה גפני: הוא לא אמר שהוא מעביר מב- 21 לחודש.

משה גפני: בינתיים מתגלגל הרב יחיאל מנדלזון עם חובות.

משה גפני: חשוב שמר רענן דינור, שהוא האיש הבכיר ביותר בפקידות של העיריה, יאמר לוועדת החינוך מתי מעבירים להם את הכסף, כדי שהם יוכלו לעבוד, וללמד, ולאפשר את התהליך החוקי.

משה גפני: יש כאן התחייבות של מנהל אגף הפיתוח במשרד החינוך, ונדיר לשמוע דבר כזה - שברגע שאתם מקצים שטח, הוא בונה את הכיתות.

משה גפני: היה מאד חשוב שנוכל לצאת מהמפגש הזה ולומר שהוא הביא לסיום השביתה, ומחר בבוקר התלמידות חוזרות ללימודים.

משה גפני: אני מציע שנלך במסלול השני, לא במסלול הראשון.

משה גפני: יש עניין בעייתי בבחירת המסלול הראשון.

רענן דינור: המציאות היא שילוב בין שני המסלולים.

שמואל הלפרט: אני מאמין שעם קצת מאמץ ניתן לפתור את שלושת הבעיות.

שמואל הלפרט: עקרונית הבנתי שיש סיכוי שהם יקבלו את ה- 573 אלף שקל, השאלה היא בתוך כמה זמן.

שמואל הלפרט: בנושא השני, בעניין המנע"דים - גם כאן ניתן לפתור את הבעיה, ולתת אישור חריג, בהתחשב במצב הספציפי שנוצר.

שמואל הלפרט: עדיין תישאר הבעיה של הגלריות, אך אני מציע לעשות הכל כדי לאשר את 4 המנע"דים.

שמואל הלפרט: הנושא השלישי, החשוב - שהעיריה תפעל לזרז את הקצאת השטח של 7 דונם, ליד הר תמיר, כדי שיוכלו להתחיל את התכנון והבניה בהקדם.

שמואל הלפרט: נדמה לי שעם רצון טוב ניתן להתגבר על שלושת הנושאים האלה.

שמואל הלפרט: אם אתה תתחייב שאתם תפעלו בהקדם בשלושת המישורים האלה, אפשר יהיה לחדש את הלימודים כבר מחר.

רענן דינור: הרצון הטוב היה קיים בעבר, ויהיה קיים גם בעתיד, למרות הסיטואציה הלא נוחה שראשי הסמינר הביאו לפגישתנו היום, ללא צורך וללא כל סיבה.

רענן דינור: בסופו של דבר, קהל הלקוחות שלי הן התלמידות עצמן.

רענן דינור: אם יש לי טענות כלפי ראשי הסמינר, מה הן אשמות?

רענן דינור: הדברים, בסופו של דבר, משולבים, משני האלמנטים שהציג חבר הכנסת גפני.

רענן דינור: אנחנו נעשה הכל, וכמובן - היכן שיש מגבלות חוקיות לא נוכל לפעול.

רענן דינור: אני לא יכול להעביר שקל אחד בלי הרשאה מהוועדות הסטטוטוריות המורשות, בעיריה.

רענן דינור: יש הליך, ובמסגרת ההליך אנחנו נפעל.

רענן דינור: אלא מה?

רענן דינור: אם עד היום היינו צריכים להעביר החלטות מיוחדות - שהיו עומדות בכל מבחן משפטי, כולל בג"ץ, הפעם יש לנו קריטריונים, ונוכל להעביר את ההחלטות במסגרתם.

רענן דינור: אם המועצה תתכנס ב- 21 לחודש, אנחנו נפעל תוך זמן קצר.

רענן דינור: הסמינר יגיש את הניירת.

מאיר פרוש: אתה לא צריך לפרסם את נוהל ההקצבות בעיתונות?

רענן דינור: לא.

רענן דינור: המסלול הוא- ועדת דיור, כאשר היא משתמשת בכלים שהגדירה ועדת ההקצבות.

רענן דינור: זה לא עומד באותו קריטריון שאתה מכיר מוועדת הקצבות, משחייב אותנו בפרסום מוקדם, שכל מי שעומד בקריטריון הזה - יפנה.

רענן דינור: זה לא העניין במקרה הזה.

רענן דינור: אנחנו, במסגרת ההליכים בהם אנו מחויבים - נפעל מהר ככל שאפשר.

שמואל הלפרט: אחרי האישור העקרוני תוכלו לתת מקדמה לתיכון?

רענן דינור: כל הוצאת כסף כרוכה בהליך הזה, אבל יכול להיות שיש איזשהו פתרון, שעולה כרגע, לדעתי, ואשר נבדוק אותו ברוח החיובית ביותר.

רענן דינור: אנחנו מבינים את המצוקה הכספית של הסמינר.

רענן דינור: כך נפעל גם לגבי הקצאת הקרקע, ובחינת השטחים.

מאיר פרוש: ה- 500 אלף שקל שאתה מדבר עליהם הם לגבי שנת תשנ"ט או תש"ס?

רענן דינור: - - כתוב כאן, בעמוד שני, כדלקמן: "במונחים של תזרים מזומנים, עליכם להניח שעד יולי 99, נעביר אליכם, במצטבר, 575 אלף שקלים" צדק עורך הדין ינובסקי, שאמר שצריך למדד את זה לפי שערי הדולר, שהוזכרו קודם.

מאיר פרוש: אני שואל אם באותה ועדה תחליטו על השתתפותכם בתש"ס?

רענן דינור: אנחנו נשתמש בקריטריונים כדי לעמוד בהתחייבות הרשומה כאן, ככתבה וכלשונה.

מאיר פרוש: אתה תדון באותה ועדה לגבי תש"ס?

מאיר פרוש: למה צריך לדון בכך רק בעוד שנה?

מאיר פרוש: בגלל העיכוב של עירית ירושלים, באותה ועדה אתה יכול גם להחליט לאשר להם את הכסף לתש"ס כבר.

רענן דינור: לא על פי הקריטריונים שאושרו, כי אחד הסעיפים מגדירים את הכפיפות שבין האישור לבין מקורות התקציב, אבל אני לא חושב שזה מהווה בעיה.

רענן דינור: אני מתחייב שנעמוד בהתחייבותנו, ככתבה וכלשונה, כל עוד המוסד יפעל על פי חוק.

רענן דינור: הם הלכו להליך משפטי בנושא המנע"דים.

משה גפני: המסלול המשפטי מחכה לכם.

משה גפני: השופט אמר במפורש - תנו אישור.

רענן דינור: היום אין מניעה, מבחינתנו, להעמיד את הסכומים המובטחים לסמינר, מכיוון שעבירת הבניה הועברה למסלול המשפטי.

משה גפני: אבל את המסלול המשפטי אפשר לעצור.

מאיר פרוש: לא, לפני שנה הוא אומר שהוא לא רוצה לטפל כי הוא מצא מנע"דים ללא רשיון.

מאיר פרוש: מאחר ויש על זה דיונים, הוא כבר יכול לתת כספים.

יחיאל מנדלזון: אבל מה יהיה עם 6 הכיתות החסרות?

יחיאל מנדלזון: מאיפה אני אביא אותן?

משה גפני: מה עושות התלמידות האלה, בעיר שלך, מחר בבוקר?

רענן דינור: אין לי הצעה מן המוכן.

משה גפני: אבל תהיה יצירתי, כדי שנוכל לצאת מכאן עם הסדר שיאפשר לתלמידות לחזור ללימודים מחר.

יחיאל מנדלזון: ניתן לבדוק באופן מיידי - אולי ישנה הקלה מסוימת, שאפשר יהיה להתיר בניית גלריות, ומייד נתחיל בבנייתן.

יחיאל מנדלזון: אם לא - יש שטח זמין שאפשר לזכור אותו, ואפילו בזול יותר.

יחיאל מנדלזון: מנכ"ל העיריה והעוזר יודעים שתוך 24 שעות נפתור בעיה של 6 כיתות שם.

רענן דינור: אם יש דבר שהייתי רוצה יותר מכל הוא להכריז על פתרון בעיית 6 הכיתות החסרות.

רענן דינור: אני רוצה לבדוק את הדברים, ולא לתת תשובות כלאחר יד.

רענן דינור: אני רוצה לראות שאנו פועלים במסגרת העומדת לרשותנו, שאם לא כן, נצטרך לשוב לכאן בעוד שנה, ואני אצטרך להסביר מה הביא אותי להחלטה בעניין 6 הכיתות.

רענן דינור: הטכניקה הזו, של שיחה עם ראשי הסמינר דרך ועדת החינוך של הכנסת, היא טכניקה מעניינת.

משה גפני: אם נצא מכאן היום עם פתרון לחידוש הלימודים מחר בבוקר - אני מצדיע לך.

מאיר פרוש: איש מהנוכחים פה לא מעלה על דעתו לפתור בעיות בניגוד לחוק.

מאיר פרוש: אף אחד גם לא מבקש ממך לעשות דברים כאלה.

מאיר פרוש: מה שאני יכול לומר הוא שלעולם אדם לא הצטיין בכך שהוא דאג ונפל רק על נושא כזה.

מאיר פרוש: בימי חייך הצלחת להעביר דברים מסובכים רבים בעירית ירושלים, שדרשו התגברות על מכשולים שונים.

מאיר פרוש: העניינים עברו.

מאיר פרוש: בכך הצטיינת, ולכן גם התקדמת.

מאיר פרוש: אתה תיבחן בשאלה אם פתרת בעיות או לא.

מאיר פרוש: אתה גם תיבחן בכך שפתרת את הבעיות כפוף לחוק.

יוסי פינטו: הקשבתי לכל מהלך הדיון הזה.

יוסי פינטו: כל אחד דואג לאינטרסים שלו.

יוסי פינטו: יכול להיות שזה יקשה, אבל צריך לדייק יותר, ולחדד את הדברים.

יוסי פינטו: אני שומע כאן שבהתאם לאישורים של הוועדות ובדיקות של הבניין - יהיה המשך לפעולה שלכם לקידום העניין.

יוסי פינטו: אנחנו יודעים בצורה ברורה שיש בעיה של כיבוי אש במבנה.

יוסי פינטו: לי, כבעל נכס עיקרי בבניין הזה, יש בעיות ודיונים עם קבלן הבניין.

יוסי פינטו: זה יגיע גם לדיונים משפטיים.

יוסי פינטו: יש לי שאלה אחת: האם ייתכן מצב, שקבלן מקבל טופס 4, כאשר מערכת כיבוי האש בבניין לא מאושרת, לא מושלמת, לא קיימת בכלל?

שמואל הלפרט: אני מצטער, אך זה לא שייך לדיון.

יוסי פינטו: אך זה הועלה כבעיה.

יוסי פינטו: הדבר הנוסף - חברי הוועדה צריכים לדעת שאנו עומדים היום על חוב של כ- 400 אלף ש"ח שמגיעים לי במזומן, באופן מיידי.

יוסי פינטו: צריך לקחת את זה בחשבון, וכדאי שתדעו את זה.

יוסי פינטו: לגבי טופס 4 - בהזדמנות אנסה לפתור את זה.

יוסי פינטו: אני חושב שיש כאן דבר שהוא מעבר לאוזלת יד.

חנה המבורגר: אני נציגת ההורים, ואני רוצה לשאול מה אני אומרת להם.

שמואל הלפרט: אני מציע שמר רענן דינור ייפגש עוד היום עם יחיאל מנדלזון, כדי לסכם את כל הנושאים, או במסגרת ועדה.

שמואל הלפרט: אני בטוחה שבפגישה כזו ייצא פתרון גם ל- 6 הכיתות הנוספות שחסרות בסמינר, ויתאפשר להחזיר את כל הבנות לספסל הלימודים.

שמואל הלפרט: אני משוכנע שאתם תמצאו את הדרך לפתור את כל הדברים.

יחיאל מנדלזון: אני מוכן להחזיר את הבנות ללימודים באופן מיידי.

יחיאל מנדלזון: שיהיה ברור שאנו חושבים פעמיים לפני יציאה לשביתה.

יחיאל מנדלזון: כאן היתה מציאות שלא היה היכן ללמוד.

יחיאל מנדלזון: העברתי מכתבים כתובים כבר לפני חודשיים לעיריה.

שמואל הלפרט: מקובל עליך שאתם תפגשו היום, לדיונים ברוח טובה, תוך גישה חיובית?

יחיאל מנדלזון: אני מוכן לדון בדברים יומם ולילה, ולחדש את הלימודים.

שמואל הלפרט: אני בטוח שתמצאו דרך לפתור את הבעיות ברוחה טובה.

שמואל הלפרט: אני מודה לכולכם, הישיבה נעולה.