ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 218, 2002-06-05 09:00

צבי הנדל: בוקר טוב.

צבי הנדל: התכנסנו היום למעין ישיבת מעקב.

צבי הנדל: אנחנו עומדים היום בערך שנה אחרי האסון שקרה בדולפינריום, שהפך למעין סמל בים-האסונות, שאנחנו עוברים גם ברגעים האלה.

צבי הנדל: לפני אסון הדולפינריום ואחריו קרו הרבה אסונות, ומצאתי את הזמן הזה, בהמלצתו של ידידי, יורי שטרן, לעשות פסק זמן וחשבון נפש כדי לראות איפה אנחנו עומדים ומה היחס של המדינה כלפי הנפגעים.

צבי הנדל: אני רוצה לשמוע דיווח גם על אסון המטוס, שכנראה אינו אסון טרור, שנפל בדרכו לנובוסיבירסק;

צבי הנדל: לשמוע גם מאלה שצריכים לקבל את העזרה מהמדינה וגם ממשרדי הממשלה.

צבי הנדל: אני מקווה שנגיע לתוצאות, ונראה היכן יש לתקן.

צבי הנדל: אני כבר יודע על מקרים שבהם צריך לתקן.

צבי הנדל: אני רוצה להתחיל מאלה שאמורים לקבל את הסיוע ולשמוע היכן הדברים עומדים מבחינתם, אבל לפני כן נשמע את רות בר-און שעומדת בראש סל"ע, שנמצאת בקשר כמעט עם כולם, כדי לראות איך היא מתרשמת מהמציאות בכל הקשור לעולים הנפגעים בפיגועים, אלו דברים הם בסדר מבחינת המדינה ואלו נקודות אינן בסדר.

רות בר-און: נאבקנו שנים רבות ביחד כדי לראות את העליה מברית המועצות, וזכינו לראות את העלייה הזאת.

רות בר-און: כשנאבקנו ידענו שבתוך העליה הזאת יש אוכלוסייה מעורבת ושבעולם היהודי בתפוצות היום יש נישואי תערובת והתבוללות, ולקחנו את כל זה בחשבון כשנאבקנו להוציא אותם משם.

רות בר-און: לא נאבקנו כדי שהם יגיעו לכאן לפיגועים, אבל יש עולים שגורלם לא שפר עליהם, ונפגעו בפיגועים ובאסונות כמו אסון המטוס, בין אם זה פיגוע או לא פיגוע.

רות בר-און: השאלה שעומדת על הפרק עכשיו היא איך אנחנו פותרים את הבעיות שנמצאות בפינות, הבעיות שאינן המכלול.

רות בר-און: יש הרבה שיתוף פעולה של מוסדות, גם של הסוכנות היהודית, גם של הביטוח הלאומי, גם של משרד הקליטה, גם של משרד העבודה והרווחה.

רות בר-און: אנחנו מתעלים על עצמנו בשיתוף פעולה וברצון כן לפתור בעיות אבל נשארו פינות שהן פינות ללא חמלה, ולכן הייתי רוצה שתכירו פה שתיים מהנשים שבאו איתנו.

רות בר-און: אחת מהן היא ילנה סטריקובסקי, שבתה נהרגה באסון המטוס.

ילנה סטריקובסקי: אני מודה לכל מי שהשתתף במצב הטראגי שלנו.

ילנה סטריקובסקי: אלה הן הטרגדיות שמפרקות משפחות ושוברות את החיים, אבל חייבים להמשיך לחיות.

ילנה סטריקובסקי: הבת הגדולה שלי, רינה, היא זאת שנספתה באסון המטוס, והבת הקטנה יותר, בת 19, גם היא חיה פה.

ילנה סטריקובסקי: שתיהן היו סטודנטיות באוניברסיטת תל אביב, וכשהן היו יחד הייתי יחסית רגועה.

ילנה סטריקובסקי: אמנם הבנות שלי הן עצמאיות, אבל אחרי האסון כמובן שהיה מאוד קשה לבת הקטנה, אנסטסיה, והיינו צריכות להיות יחדבשנה הזאת אנחנו באמת יחד, הרגשנו את הצורך להיות אחת ליד השניה, ואני מאוד מאושרת על שהיא לא עזבה את הלימודים באוניברסיטה.

ילנה סטריקובסקי: הבעיה היא שאין לי מעמד פה.

ילנה סטריקובסקי: אני בעלת תואר שלישי, יש לי מקצוע ביד, אבל אני לא יכולה לעבוד כי אף אחד לא לוקח אותי בחשבון ברצינות כעובדת, היות ואין לי אזרחות ותושבות.

ילנה סטריקובסקי: אין לי ביטוח רפואי, ואין לי אפשרות לעזור לבת שלי.

רות בר-און: אנחנו פנינו למשרד הפנים בבקשה לדאוג לפחות לתושבות קבע.

יורי שטרן: דיברתי עם עורכי הדין שמטפלים במשפחות האלה.

יורי שטרן: יש 18 בקשות בסך הכל מאז אסון המטוס לתושבות או לאזרחות, ואף אחת מהן לא נענתה בחיוב על ידי משרד הפנים.

יורי שטרן: רוב הבקשות באות מאנשים שלא נותרו להם הרבה קרובי משפחה, אבל כולן נדחו.

רות בר-און: אני רוצה להסביר, שהיא קיבלה ארבע הצעות עבודה, אבל אף אחד לא יקח אדם עם תואר שלישי לעבודה, כשיש לו רק אשרת תייר.

אנה וישביין: אני נפגעתי בפיגוע במלון "פארק" בנתניה, ועכשיו אני משותקת בחצי גוף.

אנה וישביין: אני זקוקה לאמא שלי, כי היא גם מטפלת בילד הקטן שלי, בן שנה וחצי, בזמן שאני נמצאת בשיקום בתל השומר.

אנה וישביין: לכן כתבנו מכתב למשרד הפנים, אבל קיבלנו תשובה שלילית.

אנה וישביין: עכשיו יש לה אשרת תייר.

אנה וישביין: מכתב לראש הממשלה, וקיבלנו הבטחה למתן תושבות קבע לאמי.

אנה וישביין: שבוע לאחר מכן, אתמול, קיבלנו תשובה שהיא תוכל לקבל רק ויזה לשנה, ואולי לאחר מכן תקבל תושבות קבע.

חיים צ'סלר: אני מברך את יושב ראש הוועדה על היוזמה.

חיים צ'סלר: לוועדה הזאת יש משקל לא קטן בטיפול בנפגעים הרבים של העליה החדשה שזה מקרוב באה, שמשלמת מחיר כבד.

חיים צ'סלר: הנפגעים מהאוכלוסייה הזאת מהווים, לצערי הרב, אחוז הרבה יותר גבוה מהאחוז שהאוכלוסייה הזאת מהווה בארץ, משום שמדובר באוכלוסייה חלשה, שמשתמשת באמצעי תחבורה ציבוריים.

חיים צ'סלר: הרשויות הממלכתיות עושות כל מאמץ לסייע להן, והסוכנות היהודית, שהיא ארגון יהודי בינלאומי, רואה את הסיוע להם כעניין מרכזי במדיניות שלו.

חיים צ'סלר: כגזבר הסוכנות היהודית חשבתי שאנחנו בסוכנות חייבים לעשות מאמצים חשובים כדי להקל על הציבור שנפגע.

חיים צ'סלר: אני מאוד מברך את הפעולות של סל"ע ואת רות בר-און, שמכהנת בתפקיד שבעבר אני כיהנתי בו.

חיים צ'סלר: אני חושב שהיא הצליחה להפוך ארגון שפעם עסק בפתיחת השערים בברית המועצות לשעבר לארגון שמסייע לעולים.

חיים צ'סלר: אנחנו נאבקנו על פתיחת השערים, רות בר-און נאבק עכשיו בפתיחת הלבבות של העולים, ואני מברך על כך.

חיים צ'סלר: בתקציב המועט שיש לסל"ע, אני חושב שהיא עושה עבודה נהדרת.

חיים צ'סלר: בסוכנות היהודית, שזה הארגון המרכזי שמסייע בעליית היהודים לארץ ואחר כך בסיוע ראשוני בארץ, יש לנו יכולות הרבה יותר גדולות מאשר לסל"ע, אנחנו משתדלים לסייע בתחומים הבאים; הקמנו קרן לנפגעי טרור, המיועדת לכלל אזרחי המדינה, כשהסיוע ניתן בערכים כספיים גבוהים בדרך כלל.

חיים צ'סלר: אנחנו גם עוזרים באמצעות נוהל החרום, בעיקר לעולים חדשים.

חיים צ'סלר: הקרן לנפגעי טרור, שהוקמה ב- 26.02.02, במיוחד לאחר הפיגוע בדולפינריום, סייעה עד היום למאה בתי אב בסכום כולל של למעלה מ-4 מיליון שקלים.

חיים צ'סלר: מתחילת מהומות הדמים מספטמבר 2000 עד היום סייעה הסוכנות היהודית במסגרת נוהל החרום בסכום של 430,000 שקל ל- 54 משפחות נפגעי טרור.

צבי הנדל: תן לנו דוגמא על פי אלו קריטריונים אתם מחלקים.

חיים צ'סלר: לנפגעי הדולפינריום הסוכנות היהודית הגישה בדולרים סיוע של למעלה מ- 82,000 דולר למשפחות, שזה למעלה מ-400 אלף שקל.

חיים צ'סלר: לנפגעי האסון הנורא של התרסקות המטוס הסיבירי הסוכנות היהודית סייעה בקרוב ל- 28,000 דולר.

חיים צ'סלר: סך הכל: 111,000 דולר, לכל משפחה בהתאם לקריטריונים שהעמדנו בפנינו.

חיים צ'סלר: מכיוון שמדובר על סכומי כסף שמגיעים מתנדבים מארצות הברית ומשאר העולם, העמדנו בראש הקרן הזאת את השופט לינדנשטראוס, שופט בית המשפט המחוזי בחיפה, כדי שכל הקריטריונים יהיו אובייקטיבים.

חיים צ'סלר: הנהלת הקרן מורכבת כולה משופטים, אנחנו ביקשנו מנשיא בית המשפט העליון אהרון ברק לשחרר את מר לינדנשטראוס לצורך העניין הזה ואנחנו שמחים שכך נעשה.

חיים צ'סלר: אני יכול להתחייב פה בפני היושב ראש ובפני עם ישראל שהסוכנות היהודית תמשיך ותסייע למשפחות נפגעי הטרור, והלוואי ולא יהיה עוד צורך בזה.

חיים צ'סלר: אנחנו מרגישים חובה עליונה לנסות לעמוד לימינם בשעה הקשה הזאת, כשחלק מהמשפחות רוצות שיבואו הנה אמא או אבא, או אח או אחות, או בן.

חיים צ'סלר: מדובר כאן במקרים הומניטריים מהדרגה הראשונה, ובעניינים האלה אנחנו מסייעים ללא חשבון, גם במקרה של המטוס הסיבירי שאני בעצמי נסעתי עם המשפחות למקום האירוע על מנת לעזור להם במקום.

חיים צ'סלר: משמעות הסיוע פה היא לא רק בטפיחה על השכם אלא בסיוע כספי שהוא החשוב.

חיים צ'סלר: באותו זמן כיהן סגן השר יורי שטרן שעמד יחד אתי ועם המשפחות בתקופה מאוד קשה.

חיים צ'סלר: אני חושב שהסיוע המורלי הוא חשוב, אבל הסיוע הכספי לא פחות.

חיים צ'סלר: ברשותך, כבוד היושב ראש, אני רוצה לבקש מעדנה שקלים, שהיא בעצמה עולה, שתאמר מספר מלים על המקרה שלה.

עדנה שקלים: עליתי מאירן עם שלושה ילדים לפני כמעט חמש שנים, ועבדתי בחנות נעליים.

עדנה שקלים: לפני שנה וחודשיים אישה ערבייה נכנסה ושפכה עלי חומצה.

עדנה שקלים: יש לי כוויות מאוד קשות, חודשיים הייתי מאושפזת, עברתי שלושה ניתוחים פלסטיים, השתלות ועוד שלושה ניתוחים בכל חלקי הגוף שלי.

צבי הנדל: יש מקום שבו המדינה התנהלה לא כראוי, לדעתך?

צבי הנדל: עדנה שקלים: אני חושבת שהמדינה היתה צריכה לעזור לי הרבה יותר ממה שהיא עזרה לי.

צבי הנדל: אחרי המקרה חיכיתי כמעט חצי שעה עם חומצה על הגוף עד שהאמבולנס הגיע לקחת אותי.

צבי הנדל: כל השערות שלי נשרפו.

צבי הנדל: אילו הייתי מגיע לבית החולים יותר מוקדם, היו שוטפים את הגוף שלי, והחומצה לא היתה נכנסת אל תוך הגוף שלי.

צבי הנדל: אחר כך לא הכירו בעובדה שמדובר בפיגוע טרור, ואמרו שמדובר במקרה לאומני.

צבי הנדל: אני ומשפחתי לא קיבלנו כל עזרה.

צבי הנדל: הילדים שלי, בני 17, 14 ו- 11, עברו תקופה מאוד קשה.

צבי הנדל: בעלי עבד בראש העין, והיה יוצא מדי יום בשש בבוקר וחוזר בשמונה בערב.

צבי הנדל: עכשיו הוא עובד בנס ציונה וחוזר הביתה מאוד מאוחר.

צבי הנדל: בבית החולים הייתי לבד, והמדינה לא שלחה אף אחד כדי לראות מה קורה איתי ועם משפחתי.

צבי הנדל: המצב הזה נמשך גם אחרי שחזרתי הביתה, ואף אחד לא מגיע לראות מה קורה איתי; לוודא, שלילדים שלי יש מה לאכול.

צבי הנדל: קיבלתי רק עובדת סוציאלית מביטוח לאומי, שהיתה באה לבית החולים שבו הייתי מאושפזת.

יורי שטרן: את מוכרת היום כנפגעת פעילות טרור?

עדנה שקלים: כן, בסופו של דבר הכירו בי כנפגעת פעילות טרור, אבל אנחנו לא מקבלים שום עזרה בבית.

עדנה שקלים: מבחינה כלכלית, המצב שלנו לא רע כל כך; בעלי עובד, אני מקבלת קיצבה מביטוח לאומי, אבל אנחנו זקוקים לעזרה נפשית לילדים.

חיים צ'סלר: יושבת כאן גם דריה קוצ'ניק.

חיים צ'סלר: אמה נהרגה בפיגוע בשוק מחנה יהודה ב- 12.02.02.

דריה קוצ'ניק: אני בת 20.

דריה קוצ'ניק: אמי נהרגה לפני חודשיים בפיגוע, ורציתי רק להודות לכל מי שעזר לי.

דריה קוצ'ניק: קיבלתי הרבה עזרה.

חיים צ'סלר: אני מבקש גם מלודביה טלקר לומר מספר מלים.

לודביה טלקר: עליתי מקולומביה לפני 9.5 שנים, ובתי נהרגה בפיגוע בדולפינריום.

לודביה טלקר: היא היתה בת 15.5.

לודביה טלקר: קיבלתי עזרה מהרבה אנשים, מסל"ע, מארגון נפגעי טרור, אני מקבלת עזרה מהביטוח הלאומי.

לודביה טלקר: יש לי בן אחד בן 4, והוא עובר תקופה מאוד קשה.

לודביה טלקר: הוא תמיד רוצה את אחותו, כל הלילה הוא קורא לה "קתרין, קתרין, תבואי", גם לי מאוד קשה.

לודביה טלקר: אני רואה את הבן שלי ככה, וקתרין לא אתי.

לודביה טלקר: הוא רוצה למות, הוא רוצה לבוא לשמיים ולהיות איתה, כל הזמן הוא אומר "אמא, בואי נלך לקחת את קתרין.

לודביה טלקר: מתי קתרין באה?".

לודביה טלקר: זו תקופה מאוד-מאוד קשה.

לודביה טלקר: מה עוד אני צריכה להגיד?

חיים צ'סלר: אנחנו סייענו בשלושת המקרים ששמענו כאן, מקרים שכמותם יש עוד עשרות.

חיים צ'סלר: לעדנה שקלים סייענו ב- 6,000 שקלים ועכשיו מטפלים בפנייה נוספת לגבי 32,800 שקלים, לדריה סייענו ב- 36,000 שקלים, וללודביה נתנו 25,000 שקלים וסיוע בשכר דירה על סך 15,000 שקלים.

סבטלנה אוגורנקו: אני אמא של ויקטוריה שנפגעה בדולפינריום, והיא קיבלה 100% נכות.

סבטלנה אוגורנקו: היא עדיין בטיפול רפואי גם ליד, גם לרגל, וגם טיפול נפשי.

סבטלנה אוגורנקו: אנחנו ביקשנו לעזור לנו עם הדירה שלנו, כי אנחנו גרים חמישה אנשים בדירה של שלושה חדרים, וויקטוריה גרה ביחד עם סבתא בחצי חדר, זה מאוד קשה.

סבטלנה אוגורנקו: היא עדיין לא לומדת כמו שצריך, כי אמרו שתהיה עזרה עם מורים.

סבטלנה אוגורנקו: בהתחלה ממשרד החינוך נתנו לה שני מורים פרטיים ואחר כך לקחו אותם, כל השנה היה בלגן גדול עם המורים, לקחו ועוד פעם נתנו, לקחו ונתנו.

סבטלנה אוגורנקו: כשנתנו לה מורים, היא היתה מבסוטית.

סבטלנה אוגורנקו: אחר כך אמרו: את יכולה לנסוע לבית הספר וללמוד שם.

סבטלנה אוגורנקו: בסוף בשנה הבאה היא תישאר כיתה.

סבטלנה אוגורנקו: גם בבית אין חדר שבו היא יכולה ללמוד כי היא ביחד עם סבתא באותו חצי חדר.

סבטלנה אוגורנקו: עשינו עוד חצי חדר לבן בן 31 שסובל מאפילפסיה.

סבטלנה אוגורנקו: אנחנו גרים בדירה שקנינו לפני שלוש שנים והיא בלי מעלית.

סבטלנה אוגורנקו: אני מבקשת שיעזרו לי להחליף דירה או שיתנו לסבתא דירת עמידר קטנה כדי שיהיה חצי חדר בשביל הבת שלי.

סבטלנה אוגורנקו: אנחנו רוצים למכור את הדירה ולקנות דירה עם מעלית בשבילה, כי היא בקושי הולכת והיא נפלה כבר פעמיים.

צבי הנדל: היא עדיין הולכת עם קביים?

סבטלנה אוגורנקו: לא, היא צעירה ולא רוצה.

סבטלנה אוגורנקו: היא הולכת בקושי.

צבי הנדל: היא תצליח.

סבטלנה אוגורנקו: היא צריכה עוד פעם ללכת לניתוחים ברגל, וגם את היד צריך לשבור ולעשות עוד פעם ניתוח.

סבטלנה אוגורנקו: היא פוחדת לשבור את היד, כי הרופאים אמרו שזה לא יהיה מאה אחוז טוב אחרי הניתוח.

אירינה גנין: אני עוזרת לילדים פצועים בבת ים.

אירינה גנין: סבטלנה ביקשה עזרה ממשרד הקליטה לתת הוסטל לסבתא, כדי שהיא תצליח למכור את הדירה שלה.

אירינה גנין: קיבלנו תשובה טלפונית, שיש תור ארוך, ושעולים חדשים משנת 90' לא קיבלו עדיין דירה.

אירינה גנין: בכל זאת אנחנו מבקשים לתת לסבתא דירה, כי המקרה שלנו הוא באמת מיוחד.

אירינה גנין: יש לי עוד בקשה בשמו של אוליאלוף אלכסנדר, חייל שנפגע בדולפינריום, ויש לו המון בעיות.

אירינה גנין: הוא נחשב לחייל, אבל לא נמצא בצבא פיזית בגלל מצבו.

אירינה גנין: הביטוח הלאומי לא מטפל בחיילים אלא רק משרד הביטחון.

אירינה גנין: משרד הביטחון נתן לו שבעה אחוזי נכות, אבל הוא לא מקבל כסף.

אירינה גנין: מדי יום הוא מגיע למשרד שלי, ומבקש ממני כסף לאוכל.

אירינה גנין: הוא נמצא במצב קשה מאוד, ועובר ניתוחים רבים.

אירינה גנין: בתקשורת אמרו שהילדים האלה מקבלים כספים, ולכן לא מגיעות תרומות.

אירינה גנין: מהצבא הוא מקבל 350 שקלים, כמו כל חייל.

צבי הנדל: עכשיו אני רוצה להשלים את התמונה מהידע האישי של חברי הכנסת שמקבלים פניות, ואז ארצה לשמוע את תגובת משרדי הממשלה.

צבי הנדל: אני מראש מתנצל שבאמצע הישיבה אבקש מחבר הכנסת להחליף אותי, יש ישיבת ועדה של הקיצוצים בתקציב, שאני חבר בה.

צבי הנדל: ברשות

צבי הנדל: כם באמצע אעזוב אבל את הטיפול בעניין לא נעזוב וגם את הישיבה לא נפסיק כשאני אצא.

מרינה סולודקין: הכינוס הזה שלנו מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: זה לא רק ציון של שנה שלמה אחרי אסון הדולפינריום, אלא אנחנו גם עושים בדיקה ופיקוח איך המדינה והחברה עוזרים לנפגעי הטרור ולמשפחות השכולות.

מרינה סולודקין: מניסיוני ומהניסיון של חבריי, אני יודעת שגם הסוכנות, גם משרד הקליטה, גם סל"ע, גם משרד הביטחון, גם משרד הבינוי והשיכון, גם חברי הכנסת עושים הרבה, אבל זה לא מספיק וזה לא יכול להיות מספיק.

מרינה סולודקין: ממה ששמענו, יש כמה נקודות תורפה.

מרינה סולודקין: הנקודה הכי לא אנושית היא התפקוד של משרד הפנים, עדיין קרובי משפחה מדרגה ראשונה של אנשים נפגעים והרוגים באסון הדולפינריום, באסון המטוס ובפיגועים אחרים לא קיבלו לא תושבות ולא אזרחות.

מרינה סולודקין: אני חושבת שכאן ה"פשלה" הכי גדולה של מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: אני לא יכולה לומר לכם שזה בגלל רשלנות ובגלל שלא יודעים, זאת מדיניות מכוונת, וכולנו צריכים ללחוץ עד שנגיע לפיטורים של שר הפנים וראש מחלקת האוכלוסין הרצל גדז'.

מרינה סולודקין: הם אלה עושים את הכל כדי לא לעזור למשפחות של נפגעי טרור.

מרינה סולודקין: נקודה תורפה נוספת היא בעיית הדיור לנפגעי הדיור.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם שעשו הרבה למען המשפחות השכולות אבל לא מספיק.

מרינה סולודקין: אני ממליצה לפנות אליי ואל חבריי חברי הכנסת, שעובדים עם משרד השיכון והבינוי כדי לעזור למשפחות במה שהמדינה יכולה - גם דירות נ"ר, גם דיור סוציאלי, גם מקבצי דיור.

מרינה סולודקין: אם אנשים מטלפנים למשרד הקליטה, טוב יותר גם לכתוב אלינו לחברי הכנסת, כי כולנו כאן לובי של משפחות נפגעי הטרור.

מרינה סולודקין: לגבי משרד הביטחון, אני יכולה לומר שחלק מהחיילים פנו אליי, אנחנו עובדים משרד הביטחון.

מרינה סולודקין: אם יש כאלה שעדיין לא פנו ולא קיבלו, אנחנו פתוחים.

מרינה סולודקין: תודה.

צבי הנדל: אני חייב לצאת עכשיו, ולפני כן אני מבקש לומר מספר מלים.

צבי הנדל: אם אני מאתר נכון את הפרובלמטיקה, ההבדל המרכזי המהותי - שכשמדובר בנרצחים הטיפול הוא כספי, הוא חד, הוא ברור.

צבי הנדל: ברוב המקרים בעניין לא שומעים אחר כך תלונות, בשוליים היו לנו בעיות עם המטוסים כשרצינו להעביר מצבות ודברים מהסוג הזה, ברוב המקרים זה נפתר.

צבי הנדל: הבעיה הכבדה המתמשכת היא אותו אדם שנושא את הכאב שלו לכל החיים, הוא ברוך השם ניצל בנס אבל הוא נפגע ונשאר פצוע.

צבי הנדל: אז מתחילות הבעיות שקיימות לכל רוחב החזית - גם בדיור כי אי אפשר לעלות במדרגות ויש מקרים שאין חדר נפרד לפצוע; גם בליווי של ילדים וכו'; גם בתושבות אם צריך עזרה של ההורים שנמצאים בחו"ל.

צבי הנדל: בדרך כלל כשאנחנו שומעים שבפיגוע אין הרוגים, כולנו נושמים לרווחה ושוכחים את העניין, רק מי שקרוב לנושאים האלה מבין שאותם פצועים שמודיעים עליהם פעם-פעמיים בחדשות ואחר כך זה נעלם, הפציעה מלווה את האנשים הללו כל החיים, והם הכי פחות מטופלים.

צבי הנדל: לכן, חבר הכנסת שטרן, אני מבקש שההתמקדות העיקרית תהיה גם במוסד לביטוח לאומי, גם במשרד השיכון, גם במשרד הפנים, גם במשרד לקליטת העלייה, כל המשרדים הרלוונטיים לאלה שנפגעו וברוך השם נשארו בחיים.

צבי הנדל: כמעט כל הגורמים שהזכרתי נמצאים פה.

צבי הנדל: מה שאפשר לקבל תשובות פה, נקבל תשובות.

צבי הנדל: מה שחסר ולא פתור, נרשום ונקיים דיון חוזר כדי לראות מה מסתדר ומה לא.

צבי הנדל: אני מאוד מתנצל על שאני חייב לצאת.

צבי הנדל: חבר הכנסת שטרן, תודה שאתה מחליף אותי.

יורי שטרן: לפני כשלושה שבועות דיברנו על האופן שבו ועדת העלייה והקליטה יכולה לציין שנה לפיגוע בדולפינריום.

יורי שטרן: גם היום, לאחר שהיו אסונות בסדרי גודל דומים, עדיין הפיגוע ההוא נשאר בזכרוננו כציון דרך נוראי.

יורי שטרן: ההחלטה היתה לקיים ישיבה שתתמקד בביצוע ההחלטות ובטיפול בבעיות.

יורי שטרן: כפי שאמר יו"ר הוועדה, גילינו לא פעם שמשפחות הפצועים מקבלות טיפול לקוי, ואת הסוגיה הזאת אנחנו חייבים לבדוק ואולי להגיע לכמה פתרונות .

יורי שטרן: חברת הכנסת סולודקין דיברה על בעיית משרד הפנים, וזו אטימות שמאוד קשה להבין אותה.

יורי שטרן: זה קשה במיוחד כאשר אנחנו יודעים שברגע שחבר כנסת מתערב, הבעיות נפתרות, כלומר לא היה שום קושי מיוחד בפתרונן.

יורי שטרן: , אבל כנראה שלא רוצים לפתור.

יורי שטרן: בכל הנוגע למשפחות אסון המטוס לנובסיבירסק, המצב הוא ממש קטסטרופלי כי לרוב רובן של הבעיות אנשים אפילו לא מקבלים תשובה, אז קשה להתמודד עם זה, להגיש ערעור.

יורי שטרן: מדובר באנשים שנשארו בארץ בודדים, ואיחוד המשפחה מהווה כאן הצלת חיים.

יורי שטרן: עם נושא המטוס יש בעיות מיוחדות גם משום שזה לא נכנס לקטגוריה הרגילה של חוק זה או אחר, כגון נפגעי טרור.

יורי שטרן: אני לא רוצה להשוות מצבים, צרה היא צרה, אבל כתוצאה מכך גם ההחלטות שהתקבלו בממשלה לא מבוצעות.

יורי שטרן: אנשים אמורים לקבל סיוע כספי, אם הם לא מבקשים את זה בעצמם אף אחד לא טורח להגיד להם שמגיע להם סיוע, מבקשים מהם כל מיני קבלות והוכחות, דברים שהם פשוט משפילים ומעליבים והופכים את הסיוע לטירחה ולסבל נוסף.

יורי שטרן: בקטע של המטוס מי שמתפקד הכי טוב מכל המערכות זה משרד השיכון, ונושא השיכון טופל הכי טוב.

יורי שטרן: אבל הדברים האחרים הם באמת "על הפנים", ואזכיר רק דוגמא אחת מדהימה.

יורי שטרן: בגלל הוויכוחים בין משרד החוץ, משרד המשפטים ועורכי הדין שמייצגים את המשפחות, עד היום מדינת ישראל לא התכנסה לאיזושהי עמדה מול האוקראינים למשא ומתן על הפיצויים.

יורי שטרן: הצד האוקראיני מוכן, אבל הצד הישראלי הסתבך בוויכוחים הפנימיים.

יורי שטרן: לכן אנחנו חייבים לעשות את המעקב הזה בצורה שיטתית ביותר.

יורי שטרן: אני פונה פה לא רק לאנשים עצמם אלא קודם לגופים ציבוריים - הפורום הציוני, התאחדות יוצאי חבר העמים, סל"ע וגם הסוכנות שמקבלת בוודאי לא מעט פניות - ליידע אותנו כוועדת העלייה והקליטה על הבעיות הלא מטופלות, על הפתרונות הלא נכונים, על מנת שנוכל לדרוש מהמוסדות ביצוע החלטות שהתקבלו או שינוי החלטות.

ויקטור בריילובסקי: בראש ובראשונה אני רוצה לברך פעולות של ארגונים כמו סל"ע בראשות רות בר-און שנמצאת פה.

יורי שטרן: אין כמו רות בר-און.

רות בר-און: יורי, אלה המתנדבים של סל"ע.

רות בר-און: יושבת כאן קרן סיוון, מתנדבת שהחלה בפעילות אחרי הפיגוע בדולפינריום.

רות בר-און: קרן היא המתנדבת של המשפחה הזאת, ואלה למעשה הביטויים של החברה הישראלית.

רות בר-און: זה לא עניין חד-פעמי אלא דבר מתמשך.

רות בר-און: אצל קרן זה נמשך שנה, ואצל אחרים שנים רבות.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו מכירים את הפעולות של סל"ע.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו שומעים גם על פעולות של הסוכנות, חיים צ'סלר סיפר לנו על הפעולות האלה, ואני מתכוון גם לפעולות של משרד השיכון.

ויקטור בריילובסקי: כל המשרדים מנסים להקל על הצער שיש למשפחות האלה לאחר האסון, ולכן כל כך מדהים לשמוע על העמדה של משרד הפנים.

ויקטור בריילובסקי: משרד הפנים כאילו רוצה להוסיף משהו לצער ולאסון של המשפחות האלה, ואת זה פשוט אי אפשר להבין.

ויקטור בריילובסקי: כולנו חיים באותה מדינה, מדינת ישראל, אנחנו יהודים, אנחנו עכשיו באמצע מלחמה נגד הפלסטינאים, רק לפני שעתיים שמענו על פיגוע בדרך 65.

ויקטור בריילובסקי: , זאת אומרת שאנחנו צריכים ביחד לעזור למשפחות האלה.

ויקטור בריילובסקי: כל פעם אנחנו שומעים אותם דברים; אדישות מלאה מצד משרד הפנים וחוסר רצון למצוא פתרונות לבעיות.

ויקטור בריילובסקי: שוב שומעים על 18 מקרים של אנשים שלא יכולים לקבל אזרחות או תושבות קבע, ואין שום פתרון.

ויקטור בריילובסקי: זה מאוד מדהים, ואני רוצה להדגיש את הנקודה הזו.

ויקטור בריילובסקי: תודה רבה.

יורי שטרן: לגבי הסוכנות, אני רוצה לברך במיוחד את מהירות התגובה של הסוכנות בקטע של העברת בני משפחה כשיש אסון, אם זה חלילה להלוויה או לביקור פצועים וחולים.

יורי שטרן: גם פה אני חייב להגיד לנציג משרד הפנים - אני חושב שכל אחד מאיתנו לפחות פעם-פעמיים נקרא לסייע לבני משפחה לקבל אישור אצלכם כאשר המקרה היה כל כך ברור וחד-משמעי.

יורי שטרן: ההתערבות מיד עזרה, , אבל למה אי אפשר לעשות את הדברים בצורה יותר אנושית ויותר נורמלית?

יורי שטרן: כמובן שיש שחיקה ויש עייפות החומר שלנו כאזרחים בסיוע למשפחות הנפגעים, שמספרן הולך וגדל, כי הכוח הנפשי שלנו הוא לא בלתי-מוגבל.

יורי שטרן: אני מכיר משפחות, גם צ מהפיגוע בדולפינריום, שקיבלו סיוע נרחב מהמתנדבים לאחר המקרה, אך לאחר שנה המתנדבים האלה אינם.

יורי שטרן: לחלק למשל עזרו למצוא מקום עבודה, מאז הם כבר איבדו את מקום העבודה אבל אותם אנשים שעזרו להם כבר לא מתקשרים ולא מגיעים, זה תהליך טבעי.

יורי שטרן: גב' בר-און, אני מדבר על מקרים ספציפיים.

יורי שטרן: יש צורך לחדש את הסיוע כל פעם מחדש.

יורי שטרן: לאחרונה יש סיוע ייחודי מאוד, שהוא גם משמעותי בהיקפים הכספיים, של התפוצה היהודית הרוסית, גם אלה שנשארו בחבר העמים.

יורי שטרן: למשל, הקונגרס היהודי הרוסי נתן מלגות לתלמידים של בית-ספר שבח מופת ועוזר לכמה משפחות.

יורי שטרן: לפני שבוע היו נציגים של קהילות מארצות הברית ומעוד כמה מדינות, הם דרך קבע אוספים שם כסף ומעבירים ישירות למשפחות, לא סומכים על שום ארגון.

יורי שטרן: הסיוע הזה, במיוחד במקרים הגבוליים יותר של פצועים, יכול להיות בעל משמעות גדולה מאוד.

עדנה שקלים: דיברתי קודם על כל המקרים שלא קיבלתי עזרה, דיברתי רק על הביטוח הלאומי ומשרד הממשלה.

עדנה שקלים: קיבלתי סיוע מאוד גדול מהסוכנות.

עדנה שקלים: ברגע שהם הכירו בי, הם עזרו לנו, למשפחה, ולילדים בכל מה שהיו יכולים לעזור.

עדנה שקלים: פשוט שכחתי להגיד את זה.

יורי שטרן: תודה רבה.

יורי שטרן: נתחיל לשמוע את משרדי הממשלה.

יורי שטרן: קודם המשרד שקיבל היום יותר ביקורת מאחרים.

יורי שטרן: משרד הפנים, בבקשה.

יחזקאל לביא: שר הפנים הנוכחי וקודמו, כלומר ראש הממשלה, נתנו הוראה לסייע בכל מה שאפשר לכל מי שמגיש בקשה שנמצאת מוצדקת.

יחזקאל לביא: מטבע הדברים, פקיד במשרד הפנים צמוד לחוק, וגם כשעושים חריגה צריך לבדוק אותה ולציין אותה.

יחזקאל לביא: הדברים האלה לא מובנים כל כך למי שלא מצוי בפרטים הקטנים של החוק.

יחזקאל לביא: כך היה גם במקרים של המטוס הסיבירי, נפגעי הדולפינריום ונפגעים אחרים לאורך הדרך.

יחזקאל לביא: יש להדגיש, שקיימים מקרים כמו המקרה שהועלה כאן, בהם המבקש בכלל לא הגיע אלינו, והמשפחה לא פנתה אלינו.

יחזקאל לביא: גברת בר-און מסל"ע תוכל להגיד את זה בפירוש.

יחזקאל לביא: הם לא הגישו בקשה למשרד הפנים לגבי סטריקובסקי, ורק כעת הם התחילו את התהליך, כך שמשרד הפנים לא סרב.

יורי שטרן: לגבי המקרה הזה, קודם כל הם פנו אליכם באמצעות הקונסוליה, לאחר שסידרו את כל המסמכים שקשורים להגעתם ארצה.

יורי שטרן: סטריקובסקי ביקשה מעמד קבוע, אבל כשהיא הגיעה ארצה נודע לה שהמסמכים אבדו.

יורי שטרן: הבת שלה פנתה למשרד הפנים---

יחזקאל לביא: הם לא פנו!

רות בר-און: העו"ד שמטפל בעניין חולה, לכן המסמכים לא כאן, אבל אני בעצמי ראיתי את המכתב.

רות בר-און: יכול להיות שהמכתב הגיע באיחור, אבל אנחנו היינו תחת הרושם שהדברים האלה מסודרים עבור כל נפגעי המטוס.

רות בר-און: היתה החלטת ועדה כזאת, ואני שמעתי את הדברים האלה במפורש.

רות בר-און: לא חשבנו שיש צורך בפנייה כזאת.

רות בר-און: במקרים אחרים שפנינו, הקלות הבלתי-נסבלת של הזלזול---

יחזקאל לביא: אני דיברתי על מקרה פרטני שהונח כאן על השולחן, ולא דיברתי על שאר המקרים.

יחזקאל לביא: ניסו להציג פה את המשרד שלנו כאטום, והדברים האלה לא נכונים.

יחזקאל לביא: יש מקרים שניתנו הנחיות לטיפול, וכשראינו שאין תגובה צלצלנו לאותו אדם וביקשנו שיופיע.

יחזקאל לביא: אדם חייב להופיע אצלנו, אנחנו חייבים לראות אותו.

יחזקאל לביא: גם כאשר מדובר במקרה חריג צריך לטפל בו בהתאם לאמות הקריאה של החוק, כי התיק צריך להיות מסודר.

יורי שטרן: משרד עורכי דין שנחשב לאחראי מאוד לקח אחריות על עניין נפגעי המטוס.

יורי שטרן: הם טוענים שבקשות, שרובן עוסקות באנשים בודדים שנשארו כאן, אפילו לא מקבלות תשובה.

יחזקאל לביא: תביא בפניי את המקרים.

יחזקאל לביא: מי שמכיר אותי יודע מהי המערכת שעובדת אצלי.

יחזקאל לביא: יש מקרים שאני לא יכול להביא אותם כאן בגלל צנעת הפרט, מקרים של אנשים שישבו פה שלא כדין, שהונו את משרד הפנים בכניסה שלהם, ואחרי האסון שקרה להם, לפנים משורת הדין, משרד הפנים טיפל בהם.

יחזקאל לביא: את זה אף אחד לא מציין, ויש יותר משני מקרים כאלה.

יורי שטרן: מדובר בנושא רגשי מבחינה אנושית ומבחינת האוירה בעם, וכל מקרה כזה שמתפרסם בעיתון מכער את האווירה בארץ ופוגע באזרחים.

יורי שטרן: האם לצורך העניין לא כדאי שיהיה אדם אחד או פונקציה ספציפית לטיפול בעניינים של איחוד משפחות, אישורי כניסה, תושבות ואזרחות אך ורק לנפגעי טרור ואסונות בסדר גודל ששווים להם?

יורי שטרן: לא כדאי שיהיה אדם שבצורה עניינית, אישית וממוקדת יטפל בכל הבקשות האלה?

יורי שטרן: כשאתה אומר שאדם צריך להתייצב, אתה מדבר על אדם שכולו כאב.

יורי שטרן: למה אתה מבקש ממנו להתייצב?

יורי שטרן: אמנם זה החוק היבש, אבל יש לך כל הנתונים שלו.

יחזקאל לביא: הוא צריך להגיע ללשכה במקום מגוריו, כי יש חובה שבדין לזהות את האדם פיזית.

יחזקאל לביא: יש תהליכים שאי אפשר לוותר עליהם.

יורי שטרן: אני מבקש לשקול, וזאת גם ההמלצה של הישיבה הזאת, אם החברים יסכימו, שמשרד הפנים יסמן אדם או יחידה במרשם האולוסין שיהיו אחראים על טיפול בבקשות כאלה של נפגעי אסון ומקרים חריגים, שברור שהמקרים שלהם הם לא רגילים.

יחזקאל לביא: אני אעביר את הבקשה הזאת הלאה, ונראה מה אנחנו יכולים לעשות.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו לא צריכים לחכות עוד שנה בשביל ישיבה כזאת.

ויקטור בריילובסקי: צריך לקיים ישיבה עוד שלושה חודשים, ולראות מה קורה.

יורי שטרן: ישיבה יכולה להתקיים בעוד שלושה חודשים, אבל תגובה לבקשה הזאת אנחנו מבקשים הרבה יותר מהר.

יורי שטרן: עד כמה שאני התרשמתי מאופן הטיפול, אין לכם נוהל מיוחד לטיפול במקרים האלה.

יורי שטרן: מבחינת הטכניקה, למשל, אפשר במקרים כאלה לנסוע אל האדם.

יורי שטרן: הרי גם במסגרת החוק הקיים ניתן למצוא פתרונות שונים.

יורי שטרן: גם זמן הטיפול בבקשות צריך להשתנות.

יורי שטרן: אני מבקש עבודה מסודרת ונוהל מיוחד לנפגעי אסונות.

יורי שטרן: אנחנו הגענו למסה כל כך גדולה של מקרים, שזה דורש טיפול אחר.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לכתוב מסקנות מהישיבה הזאת ולפנות ישירות למשרד הפנים, כי חבל על כל הזמן שמאבדים.

סופה לנדבר: אני שולחת את תנחומיי למשפחות הנפגעים באסון שהיה הבוקר, ומאחלת החלמה לפצועים.

סופה לנדבר: תודה מיוחדת לכל האנשים שעזרו לנו בכל האסונות האלה, לאנשים הפרטיים שעוזרים כל כך, למשרדים השונים, לארגונים ולוועדות הכנסת שתמכו.

סופה לנדבר: לצערי, השנה הקרן בכנסת היתה ריקה לחלוטין, אבל הצלחנו לעזור לכל מי שפנה אלינו.

סופה לנדבר: משרד הפנים, אתם לא אויבים שלנו, ואנחנו מאוד רוצים שתצליחו להבין אותנו.

סופה לנדבר: ליבנו עם כל הנפגעים.

סופה לנדבר: ערכנו ישיבות במשך שעות רבות על ענייני האסונות האלה, הקמנו קרן, אספנו כספים, ובארבעה בספטמבר נקים קרן לנזקקים, "מעולה לעולה", קרן שהיא לא רק לנפגעי טרור.

מיכאל נודלמן: אני לא מבין מצב שבו משפחה נפגעה מטרור, כמו המקרה כאן של האשה שנפגעה, והאמא שלה מקבלת רק זכות זמנית לחיות בארץ.

מיכאל נודלמן: במצב כזה האדם חושב כל הזמן מתי יגרשו אותו, וזה גם פוגע בתדמית המדינה.

מיכאל נודלמן: זאת מדינה יהודית, אבל זאת גם מדינה עם רחמנות והומניות.

מיכאל נודלמן: אני רוצה שיובן, שלא רק משרד אחד קובע איך לחיות פה, אלא יש עוד שיקולים רבים.

מיכאל נודלמן: אני מבקש שמקבלי ההחלטות יבינו שכך אי אפשר להמשיך.

מיכאל נודלמן: אנחנו נראים כל כך ברברים, אם אנחנו לא נותנים לאמא של בחורה משותקת לחיות בארץ כדי לעזור לבתה לגדל את הילדה שלה.

יחזקאל לביא: היא לא הגיעה כדי לעזור, אלא היא הגיעה הרבה לפני כן.

יחזקאל לביא: היא ישבה פה שלא כדין.

יחזקאל לביא: אלמלא הפיגוע היו מגרשים אותה, ולא גרשנו אותה.

יורי שטרן: מה זה חשוב?

יורי שטרן: זה מצב כל כך אומלל.

יורי שטרן: אני רוצה להצטרף לדבריה של סופה לנדבר, ולהגיד תודה בדיעבד לבתיה כרמון, שתמיד עזרה והיתה עניינית, למרות המוניטין שנתנו לה בתקשורת.

יורי שטרן: צריך לזכור את תרומתה.

ילנה סטריקובסקי: אני מצטערת על כך שבמשרד הפנים אף אחד לא מסביר מהי הפרוצדורה.

ילנה סטריקובסקי: פניתי אליהם, ואני אנסה למצוא עותקים של הדברים.

יורי שטרן: כנראה שלא הוצאתם הנחיות לעובדים לגבי איך להתנהג עם עולים נפגעי טרור, ולכן אין במערכת הגנה מיוחדת.

יורי שטרן: אני מבקש שתביאו לוועדה הבאה את החומר שלכם, וגם אנחנו נשתדל להביא כמה שיותר חומר, כדי להראות לכם מהם המקרים.

רות בר-און: יש לי פה מכתב סרוב שנכתב לאנה.

רות בר-און: הוא חתום על ידי מר הרצל גז.

רות בר-און: מדובר במכתב שעוסק בגורל של אדם, והוא מלא בשגיאות; מחליפים את שם האמא עם שם הבת, והמכתב כולו הוא בן 10 שורות.

רות בר-און: ככה מטפלים בגורל של אדם?

יעל הרמל: לגבי שני המקרים שהועלו פה, במיוחד זה של עדנה, אנחנו נבדוק את הדברים, ובמידת הצורך גם נתערב ונדווח לוועדה.

יורי שטרן: אבל איך בכלל יכול לקרות מצב כזה?

עדנה שקלים: על המקרה שלי לא הודיעו לאף משרד.

עדנה שקלים: רק במקרה הגעתי למשרדים.

יורי שטרן: האם כשהביטוח הלאומי מכיר במישהו כנפגע פעולות איבה הוא אמור להודיע לשאר המשרדים?

שמואל פינצ'י: ביטוח לאומי הוא לא הגורם המחליט.

שמואל פינצ'י: כשאנחנו מקבלים הודעה של הרשות על החלטה שאדם מוכר כנפגע טרור, והמקרה הזה הוא באמת חריג, אנחנו ביוזמתנו יוזמים את הקשר עם הנפגע עצמו.

יורי שטרן: אבל מיהו הגורם במדינה שחייב להודיע לכל המערכות על אנשים נפגעי טרור?

עדנה גרוס: בכל אירוע של פיגוע כל שרותי הרווחה מקבלים את כל הנתונים שקשורים לאזור שלהם על הפצועים וההרוגים, ואז נוצר קשר עם הרשויות המקומיות, שמייד נכנסות לפעולה.

עדנה גרוס: הביטוח הלאומי נכנס 24 שעות מאוחר יותר.

עדנה גרוס: הבעיה המרכזית כאן היא בעצם בניהול הטיפול של כל משרדי הממשלה.

עדנה גרוס: אם יש מצב חריג כמו זה שהועלה כאן על ידי עדנה, הוא נחשב למצב מאוד יוצא דופן.

עדנה גרוס: זה הנוהל שלנו.

עדנה גרוס: שרותי הרווחה ברשויות המקומיות הם לא הביטוח הלאומי, ולכן הם מייד נכנסים לתמונה.

עדנה גרוס: אחר כך, כשמתברר מהו הסטטוס המשפטי, מדובר בעניין אחר.

יורי שטרן: מי היה צריך ליידע אתכם לגבי המקרה של עדנה?

יעל הרמל: מכיוון שזה היה ארוע של אדם בודד אף אחד לא הודיע.

יעל הרמל: אם היה מדובר בארוע רב-נפגעים, היינו מקבלים הודעה.

יעל הרמל: עובדת סוציאלית של בית החולים אמורה להודיע.

שרה כהן: גם למשרד שלנו עדנה שקלים הגיעה באיחור רב, ואז נוצר הקשר עם העובדת הסוציאלית שלנו, סטלה.

שרה כהן: המשרד שלנו הוא שביצע את הבקשה ואת התהליך מול הוועדה של הסוכנות היהודית.

שרה כהן: מבחינתי זה מדגים את העבודה המשולבת.

יורי שטרן: התקבלה החלטה על סיוע בסך 11,000 ש"ח לשנת 2001 וסכום זהה לשנת 2002 למשפחה.

יורי שטרן: רוב המשפחות שקשורות לאסון המטוס לא קיבלו זכאות לסיוע.

יורי שטרן: דורשים מהן אישורים על הוצאות כדי לקבל את הסיוע, ואדם נורמלי בדרך כלל לא שומר על הקבלות האלה.

יורי שטרן: לחלק קטן מהמשפחות אישרו מייד את כל הסכום, אבל לרוב המשפחות "מוציאים את המיץ" ומשלמים להן סכומים נמוכים מאוד.

יורי שטרן: את הסיוע של שנת 2001 לא רוצים לתת לרוב המשפחות, כי שנת התקציבים הסתיימה.

יורי שטרן: שני שלישים לא קיבלו את הסיוע.

יורי שטרן: איך זה קרה?

יעל הרמל: אכן ההוצאות שהועברו למשפחות עומדות על סדר גודל של 250,000 ש"ח מתוך ה- 700,000.

יעל הרמל: הודענו למשפחות שהן צריכות לפנות לשירותים חברתיים.

יעל הרמל: השירותים האלה תוקצבו בהתאם לספר המשפחות שהיו באחריותם, כלומר המחלקות קיבלו הקצאות.

יעל הרמל: חלק מהמשפחות לא הביעו רצון לקבל סיוע כספי, חלק מהן נמצא בקשר טיפולי עם המחלקות לשירותים חברתיים, ולא ידוע לי, מלבד משפחה אחת, על בעיות שקשורות לבקשות שלא טופלו.

יעל הרמל: אין לי עוד מידע על מישהו שפנה ולא קיבל.

יורי שטרן: יש מידע כזה, ונמסור לך אותו.

יורי שטרן: נשמע לי מאוד חריג שמשפחות לא מוכנות לקבל סיוע כספי.

יורי שטרן: אני לא שמעתי על אף מקרה של משפחה שסרבה לקבל סיוע.

יעל הרמל: אני לא אציין כאן שמות, אבל היו אנשים שאמרו שאינם זקוקים לסיוע כספי.

יעל הרמל: מי שמקבל קבלות---

יורי שטרן: זה לא כך ברוב המקרים.

יורי שטרן: סיוע לנפגעי טרור ניתן ללא קבלות.

יעל הרמל: כי זה קיצבה.

יורי שטרן: כך אתם החלטתם.

יורי שטרן: אלה לא סכומים גדולים למשפחות שעברו כאלה אסונות.

יורי שטרן: אפילו מבלי להתייחס לחלק הנפשי, גם בחלק הכספי זה לא מכסה הרבה.

יורי שטרן: לכן אנחנו מבקשים ממשרד העבודה והרווחה למחוק את כל החובות האלה שקשורות להצגת קבלות, לתת את הסכומים שמגיעים ותו לא.

יורי שטרן: חבל על הזמן והטירחה של המשפחות האלה.

שמואל פינצ'י: הייתי רוצה להציע לרות מפגש ישיר איתנו כדי לראות מה ניתן לעשות.

יורי שטרן: אנחנו מבקשים לדעת מה סוכם בעניין.

יורי שטרן: אני מניח שזה נוגע לא רק לביטוח לאומי, ואנחנו מבקשים מסל"ע וממתנדבים אחרים לאסוף את הסוגיות הספציפיות שקשורות למצבם של הפצועים, כי יש פה, ככל הנראה, עניינים שנופלים בין הכיסאות.

בועז הרמן: לגבי העניין הזה, של תאום הסיוע; הקרן לנפגעי טרור של הסוכנות מקבלת את הבקשות לסיוע משלים מהוועדה שבה יושבים נציגי הביטוח הלאומי, משרד הביטחון ומשרד הקליטה, שהם הגופים המסייעים בפועל מבחינת המדינה, ואנחנו שמחים לסייע לכל מקרה שלא ניתן לו תשובה.

יורי שטרן: אנחנו רוצים להגיע למצב של כמה שפחות חריגים.

דליה פרשובסקי: אני רוצה להביא את הקול של נפגעים שהם במעגלי סיכון נפשיים.

דליה פרשובסקי: הציגו כאן ילדים שלא קיבלו סיוע, אבל השירותים הפסיכולוגיים נמצאים בכל בתי הספר, וילדים כתלמידים יכולים לפנות.

דליה פרשובסקי: בנוסף לזה, ישנה עמותה לילדים בסיכון---

יורי שטרן: זה נכון שהכל קיים, אבל למשפחות העולים יש תרבות אחרת.

יורי שטרן: זה דורש הרבה מאוד איזון, ואני לא יודע אם הוא קיים בשטח.

דליה פרשובסקי: אני ליוויתי את הפיגוע בדולפינריום לאורך כל השנה הזאת, ואנחנו בהחלט מודעים לקושי של הפנייה.

דליה פרשובסקי: יש כל הזמן מעקב של צוותים טיפוליים על הקבוצה שאותרה כקבוצת כסיכון ופניות אל אותם אנשים.

רות בר-און: יש קושי גדול בפנייה של הילדים וההורים.

רות בר-און: כך גם אצל דוברי פרסית, למשל.

יורי שטרן: אולי באמת יש בעיה של שפות.

דליה פרשובסקי: יש שיתוף פעולה עם משרד הקליטה ועם הרווחה.

דליה פרשובסקי: יחד עם זה הוצגה הבעיה של מעבר האינפורמציה, ולא תמיד האינפורמציה עוברת בזמן אמת.

יורי שטרן: מה לגבי מקרה החייל?

מורג מקייטן: מכיוון שמדובר בחייל שהיה בחופשה ועדיפותו קטנה ב- 20%, הוא לא זכאי לעזרה מאגף השיכון.

מורג מקייטן: הוא פנה למוסד לביטוח לאומי, ויחד הגענו למסקנה שהוא יכול להגיש בקשה להכרה כנפגע דרך המוסד לביטוח לאומי.

מורג מקייטן: הוא הגיש בקשה, והיא נמצאת על שולחן הרשות המאשרת.

מורג מקייטן: אני המלצתי לאשר, וכנראה שההחלטה תתקבל ביום-יומיים הקרובים.

מורג מקייטן: בעניין הזמן, בדרך כלל אנחנו נותנים תשובות תוך ימים ספורים עד שבועיים מרגע קבלת התביעה.

מורג מקייטן: במקרה שלו באופן ספציפי, לא היה ברור למי הוא יכול לפנות; אם העובדה שהוא חייל מונעת אותו מלפנות למוסד לביטוח לאומי.

מורג מקייטן: ברגע שהתברר שלמרות שהוא חייל הוא יכול לפנות לביטוח לאומי, הוא פנה אליהם והתביעה הועברה אלינו.

יורי שטרן: זה עצוב שאדם לא מקבל עזרה בגלל שיש שתי מערכות.

יורי שטרן: לא ייתכן ש"נופלים בין הכיסאות".

מורג מקייטן: הפנייה הראשונה אלינו התבצעה דרך דובר משרד הביטחון ולא דרך החייל, על ידי מערכת העיתון.

אירינה מקייטן: אתמול הבחור הזה אמר לי שהוא מצטער שהוא חי, כי אם הוא היה מת משפחתו הייתה מקבלת 60,000 ש"ח מהצבא.

אירינה מקייטן: למעשה, בגלל שהוא היה בחופשה מהצבא היום אין לו שקל לקנות לחם.

מורג מקייטן: לפי החוק, חייל שנפגע והוא בעל פחות מעשרים אחוזי נכות לא זכאי לתגמול מאגף השיקום.

מורג מקייטן: הוא מוכר כנכה, אבל לא זכאי לתגמול.

מורג מקייטן: במקרה הזה, אמרו לו אחרי ועדה רפואית שהוא זכאי לשבעה אחוזי נכות, ולכן הוא לא זכאי לתגמול.

מורג מקייטן: לכן הייתה הפנייה, כי נראה שהוא "נופל בין הכסאות".

שולה טל: אם משרד הביטחון קבע לו שבעה אחוזים, אני לא חושבת שהביטוח הלאומי יקבע לו אחוזים אחרים.

יורי שטרן: אבל הוא לא מתפקד, ולא יכול לחיות עם מעט יותר מ- 300 ש"ח.

יורי שטרן: הרי אם הוא היה עובד שכיר היה הבדל.

יורי שטרן: העובדה שהוא חייל צריכה להקנות לו פיצוי יותר גבוה ולא יותר נמוך.

יורי שטרן: אני מבקש לבדוק את המצבים האלה.

שרה כהן: הנושא של משרד הפנים הוא בהחלט נושא שעלה באמצעות המשפחות כנושא שצריך בו תהליך גמיש יותר.

שרה כהן: ראינו במערכות השונות נכונות להליכה לקראת העולים, יש עבודה משותפת עם המוסד לביטוח לאומי, ואנחנו מסייעים לסל"ע בהעברת מידע.

שרה כהן: לגבי אנשי מקצוע דוברי שפה, אנחנו מתכוונים ליצור מאגר מידע של אנשי מקצוע בתחום הפסיכו-סוציאלי דוברי שפות שונות יחד עם האגף שלנו לקליטה.

ישראל שוורץ: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משרד הקליטה והביטוח הלאומי.

ישראל שוורץ: יש אצלנו גם פניות משנת 1990.

יורי שטרן: ענייני משפחות הפצועים מטופלים יחד עם המקרים הרגילים או שהן נחשבות לקטגוריה אחרת, כמו משפחות ההרוגים?

ישראל שוורץ: כן, הן נחשבות לאותה קטגוריה כמו משפחות ההרוגים.

יורי שטרן: אנחנו נעשה את המעקב הזה באופן קבוע כדי לבדוק מה קורה עם המקרים הספציפיים ועם הנוהלים הכלליים.

יורי שטרן: יש פה בהחלט מצב קשה שנוגע לכל המוסדות והאזרחים, ולכן אנחנו דורשים מאמץ נוסף מכולכם.

יורי שטרן: אני חושב שבמצב שבו אנחנו נמצאים הטיפול בנפגעי טרור חייב להיות מבודד ומסומן ארגונית בכל מערכת ולא רק במשרד הביטחון ובביטוח לאומי.

יורי שטרן: אני מבקש, ואני מציע שזאת תהיה המלצת הוועדה, להקים צוות שיהיה הכתובת הקבועה לעניינים האלה.

יורי שטרן: ליבנו עם הנפגעים של הפיגוע מהבוקר.

יורי שטרן: תודה רבה לכולכם.