ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 196, 2002-02-19 10:30

זבולון אורלב: בוקר טוב לכולם.

זבולון אורלב: הפרוייקט הוטל מלכתחילה על מינהלת נעל"ה שהיתה במסגרת האגודה לקידום החינוך, ואנחנו חושבים שמפעל ציוני כל-כך מפואר וכל-כך מצליח ראוי היום לציון מיוחד בכנסת, בישיבה חגיגית משותפת של ועדת החינוך והתרבות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

זבולון אורלב: אני שמח שמשתתפים אתנו חברי כנסת מסיעות שונות ואני מקדם בברכה את סגן השרה חבר-הכנסת משולם נהרי, שיהיה אתנו במהלך הדיון.

זבולון אורלב: במהלך הדיון הזה אנחנו נציין, כמובן, את היפה, הטוב ואת ההישגים הגדולים, אבל גם נדבר על הקשיים, שלצערי מתעוררים מעת לעת.

זבולון אורלב: היה איזה שהוא ניסיון הפרטה, או מכרז, והיה חשש שכל המפעל הנפלא הזה ייפול לידיים פרטיות.

זבולון אורלב: אנחנו שומעים בשורות קשות ביחס לקיצוצים מרחיקי-לכת, ואנחנו לא מאמינים שרוצים לקצץ בציונות, שהיא באמת גולת הכותרת של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: על כל הדברים האלה, ואחרים, אנחנו נדון.

זבולון אורלב: ישעיהו יחיאלי, בבקשה.

ישעיהו יחיאלי: בוקר טוב.

ישעיהו יחיאלי: יש לי הזכות והעונג לנהל את תוכנית נעל"ה מאז הקמתה, עם הפסקה.

ישעיהו יחיאלי: תוכנית נעל"ה התחילה לפני כעשור, כאשר בברית-המועצות לשעבר נוצר מצב חדש שהאימפריה בעצם מתפרקת והמסר של הרבה מאד משפחות היה, או מבחינה פוליטית או מבחינה כלכלית או מבחינה לימודית, שאין שם עתיד לילדיהם וראוי לחפש אותו במקום אחר.

ישעיהו יחיאלי: השאלה היתה איך עושים את זה.

ישעיהו יחיאלי: היו כל מיני דעות.

ישעיהו יחיאלי: היתה אפשרות להביא בבת-אחת אלפי ילדים ולראות אתם מה יקרה פה.

ישעיהו יחיאלי: העיקרון שקבענו אז, בהנהגתך כמנכ"ל משרד החינוך באותה עת, היה שהעיקרון המנחה יהיה עיקרון טובת הילד.

ישעיהו יחיאלי: זאת אומרת, אנחנו ניקח את אותם ילדים שלבוא לארץ זה טוב בשבילם ולא לבוא לארץ יכול להיות עוד יותר טוב בשבילם, כי לא כל ילד בן 15 בשל לעזוב את הבית לשלוש שנים.

ישעיהו יחיאלי: קבענו לעצמנו ארבעה יעדי הצלחה.

ישעיהו יחיאלי: 1.

ישעיהו יחיאלי: מינימום נשירה.

ישעיהו יחיאלי: אסור שילד שבא לארץ יחזור, אלא צריך לעשות הכל שמי שבא - ולא כל אחד בא, מיד נזכיר את זה – יישאר.

ישעיהו יחיאלי: 2.

ישעיהו יחיאלי: אלה ילדים שבאים ללמוד והיעד הוא להביא את כל הילדים לתעודת בגרות.

ישעיהו יחיאלי: בנתונים שהכין לכם מרכז המחקר של הכנסת תראו שלמעלה מ-90% מילדי נעל"ה זכאים לתעודת בגרות בתום לימודיהם.

ישעיהו יחיאלי: 3.

ישעיהו יחיאלי: נפש בריאה בחברה בריאה.

ישעיהו יחיאלי: הילדים צריכים לשמור על בריאות נפשם.

ישעיהו יחיאלי: לצורך הענין הקמנו בתוכנו יחידה קלינית, שנציגיה נמצאים כאן, שתפקידם לעסוק בעיקר במניעה כדי לשמור על בריאותם של הילדים.

ישעיהו יחיאלי: וחלילה, אם קורות תקלות, לתפוס אותן בזמן, ואם חלילה המצב מחמיר, גם להחזיר אותם.

ישעיהו יחיאלי: הדילמה שעמדה בפנינו היתה אם להביא כל אחד, או לא.

ישעיהו יחיאלי: בסופו של דבר סיכמנו להביא רק ילדים מתאימים לתוכנית.

ישעיהו יחיאלי: לא כל אחד מתאים לעזוב את הבית בגיל צעיר.

ישעיהו יחיאלי: לא כל בית-ספר בארץ, גם אם הוא רוצה לקבל ילדי נעל"ה מתאים לקלוט אותם.

ישעיהו יחיאלי: לכן נבחרו בקפידה בתי הספר שאליהם באו ילדי נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: בשנה הראשונה חיפשנו 14 פנימיות שאין בהן מקום, כי פנימיות שיש בהן מקום אולי הן פחות אטרקטיביות.

ישעיהו יחיאלי: איפה שאין מקום יצטופפו ויקבלו ילדי נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: מי יש לנו בארץ?

ישעיהו יחיאלי: כיום אנחנו מדברים על 2,300 ילדים, 90% מהם באים ממה שהיתה ברית-המועצות, ובשנתיים האחרונות נפתחה התוכנית גם למדינות אחרות.

ישעיהו יחיאלי: היום 6%, כ-130 ילדים מארגנטינה והאזור כבר בארץ, ו- 3% ממדינות אחרות.

זבולון אורלב: מה זה "מדינות אחרות"?

ישעיהו יחיאלי: צרפת, גרמניה, רומניה, הונגריה, מכסיקו, קולומביה, פרגוואי.

ישעיהו יחיאלי: ברוך השם, 28 מדינות כמנין כח, ועוד יש מקום.

ישעיהו יחיאלי: איפה הם נקלטים בארץ?

ישעיהו יחיאלי: ההורים בוחרים לילדיהם את זרם הלימוד.

ישעיהו יחיאלי: כתוצאה מכך שני-שלישים מהילדים נמצאים בזרם הממלכתי, שליש מהילדים, על-פי בחירתם נמצאים בזרם הדתי – לשני גווניו: הזרם הממלכתי-דתי והזרם המוכר שאינו רשמי.

ישעיהו יחיאלי: החלוקה היא בערך – חצי-חצי – 18% בממלכתי-דתי, 15% במוכר שאינו רשמי.

ישעיהו יחיאלי: במינה

ישעיהו יחיאלי: לת נעל"ה פועל גם אגף בוגרים שמטפל בצעירים שיושבים מאחוריי מרגע שהם הגיעו לכתה י"ב ובו הם צריכים להחליט אם הם נשארים בארץ, כן או לא, זאת החלטה שלהם.

ישעיהו יחיאלי: כפי שציינתי, לפני כשנתיים הוחלט במשרד החינוך, בעצה אחת עם הסוכנות היהודית, להפוך את נעל"ה לתוכנית עולמית.

ישעיהו יחיאלי: דהיינו, לא רק דוברי רוסית אלא גם מדינות אחרות.

זבולון אורלב: זו החלטה שנתקבלה בתקופה שחבר-הכנסת יוסי שריד היה שר החינוך, והוא נמצא אתנו.

יוסי שריד: זו היתה תקופה טובה.

זבולון אורלב: נכון.

ישעיהו יחיאלי: גם אנחנו אומרים.

ישעיהו יחיאלי: זו היתה תקופה טובה.

זבולון אורלב: אנחנו נעשה רגע "פאוזה" כדי לאפשר לחבר-הכנסת וילן לומר את דברו כי הוא צריך ללכת לוועדת החוקה.

זבולון אורלב: בבקשה.

אבשלום וילן: קודם-כל אני רוצה להודות ליושב-ראש שאפשר לי לדבר במועד.

אבשלום וילן: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, חקרתי ומצאתי שהקיצוץ נעשה בשני אלמנטים, שהם אולי האלמנטים הרכים ביותר של המערכת הזאת.

אבשלום וילן: האלמנט הראשון הוא כל נושא הליווי הפסיכולוגי, שכולל בתוכו את המיון.

אבשלום וילן: והרי זה לא מקרה שהתוצאות המרשימות שישעיהו הציג פה, גם לגבי ההישארות וגם לגבי המסלולים שהם בוחרים, הם בשל תהליך מיון מאד מסודר וקפדני.

אבשלום וילן: זה גם לא פשוט להעביר אנשים ולא רק לנתק אותם מבית אמא-אבא אלא לעבור ארץ, ללמוד שפה חדשה וכו'.

אבשלום וילן: פה משרד החינוך מציע לוותר על מערך מיון מסודר ולעשות זאת בשיטות הישראליות הידועות – סמוך, נעשה את זה בצורה לא מקצועית, יהיה בסדר, נסתדר.

אבשלום וילן: ברור לגמרי שהתוצאה תהיה הרבה פחות רצינית ונשלם פה את המחיר.

אבשלום וילן: מה שהוצג פה מאמצע י"ב ואילך, רובם המכריע של הנערים האלה הם ללא הוריהם, והגורם המלווה גם הוא נחתך.

אבשלום וילן: כלומר, השלושה מיליון שקל הללו חותכים את הפרוייקט מלפנים ומאחור.

אבשלום וילן: אדוני סגן השרה, אתה רואה שבנושא הזה החזית פה היא מימין ומשמאל, לפנים ומאחור.

אבשלום וילן: אני פונה אליך שתהיה לפחות לפה ותמנע את רוע הגזרה הזאת.

אבשלום וילן: אני מבין שצריך לקצץ הכל, אבל למה לקצץ בפרוייקט יפה ומצליח, למה גם אותו צריך להרוס?

אבשלום וילן: אני מודה, אינני מסוגל להבין.

זבולון אורלב: תודה רבה לחבר-הכנסת אבו וילן.

זבולון אורלב: אנחנו נחזור לענין הקיצוצים ולא נקום מכאן עד שנברר את הסוגייה הזאת, שהרי בוודאי יום חג הוא גם יום של חשבון-נפש להבטיח את העתיד.

זבולון אורלב: רשות הדיבור לחבר-הכנסת יוסי שריד, בבקשה.

זבולון אורלב: אני אומר זאת גם כיושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, וכולם יודעים שתהום פוליטית פעורה בינינו, אבל בכל מה שקשור בחינוך בכלל, בנעל"ה בפרט ובעוד כמה נושאים אנחנו קואליציה מאד-מאד הדוקה ומאד קואופרטיבית, ואני חושב שזה יכול להיות לתפארתה של מערכת החינוך שאנחנו יכולים לשתף פעולה למען המטרות החשובות של מערכת החינוך בישראל.

זבולון אורלב: בבקשה.

יוסי שריד: לצערי, ובעוונותינו, אני לא מכיר הרבה מפעלים שעדיין קיימים בארץ, שטבועים בחותם של מעשה ציוני.

יוסי שריד: מה לעשות, פוחת והולך הדור, פוחתת והולכת הציונות, ויש עוד פה ושם מפעלים שזה סימנם וזו מהותם, ואחד מהם הוא מפעל נעל"ה.

יוסי שריד: אני לא התוודעתי בפעם הראשונה לנעל"ה כאשר נכנסתי לתפקיד כשר חינוך, אבל הכרתי אותו יותר מקרוב וליוויתי אותו עד כמה שאפשר, ואני חושב שהיינו מתראים לעתים מאד-מאד קרובות.

יוסי שריד: בעיקר היינו מתראים גם עם התלמידות והתלמידים, כי חשבתי שזה דבר נכון לעשותו.

יוסי שריד: מכיוון שלא פעם נדמה לי שנכנסת בנו רוח תזזית – כדי לא לומר רוח שיגעון – לפני כמה חודשים העברנו את הגזרה הזאת.

יוסי שריד: היתה מחשבה בכלל להפריט את הפרוייקט.

יוסי שריד: פעם היינו אומרים כאילו בבדיחה פרועה, היום אני חושב שזו עדיין בדיחה אבל לא כל-כך פרועה, שאולי בכלל נפריט את המדינה, נפריט את הציונות.

יוסי שריד: חשבו להפריט את נעל"ה.

יוסי שריד: מה זאת אומרת להפריט על-פי חוק המכרזים?

יוסי שריד: זה בכלל דבר לא מובן.

יוסי שריד: מה זאת אומרת שאתה מפריט משהו ואתה נותן אותו בידי גורם פרטי?

יוסי שריד: אני מקווה שאנחנו ידועים כאנשים שומרי חוק, אבל לכל דבר יש איזה שהוא גבול, היגיון, שמוכרחים לשמור.

יוסי שריד: להפריט את נעל"ה?

יוסי שריד: – לפי דעתי אחר-כך צריך להפריט – אני לא רוצה להביא דוגמאות כי זה עוד ייתן פה ושם איזה רעיון למישהו.

זבולון אורלב: הסכנה לא חלפה.

זבולון אורלב: הסכנה הנוכחית חלפה מפני שהצלחנו לשכנע את איש החברה הפרטית שנגשה למכרז, לוותר, וזאת הזדמנות גם להודות להם.

זבולון אורלב: אבל המשרד עדיין עומד בפני הדילמה.

זבולון אורלב: אתה בזמנך אמרת לי, ואני רוצה לשבח אותך, שאתה מוכן לשכב על הגדר כדי שזה לא יקרה.

זבולון אורלב: זה מה שאמרת לי.

יוסי שריד: נכון, זה מה שאמרתי.

יוסי שריד: ידעתי שאתה עומד לשכב יחד אתי, אז אמרתי: בחברה כזו ששניים שוכבים על הגדר?

יוסי שריד: לבדי אני לא רוצה, מה אני אעשה שם על הגדר לבדי?

זבולון אורלב: אנחנו עדיין נצטרך לטפל בסוגייה הזאת, כי היא לא ירדה מסדר היום.

יוסי שריד: אני חושב שאתה מאד צודק ועל-פי ניסיוני למדתי שסכנות בכלל לא עוברות.

יוסי שריד: הן רק נדחות במקרה הטוב, הן בכלל לא עוברות.

יוסי שריד: אני אף פעם לא מסוגל להבין.

יוסי שריד: יש כל-כך הרבה מפעלים חברתיים לא מצליחים בארץ.

יוסי שריד: למה צריך להתנפל עליהם?

יוסי שריד: באנו לכאן מישיבה אחרת בענין מרכזי מורים.

יוסי שריד: אני לא מבין, יש לנו כל-כך הרבה דברים טובים?

יוסי שריד: דווקא על הדברים הטובים צריך לעוט כמוצאי שלל רב ולקצץ בהם?

יוסי שריד: יש כל-כך הרבה מפעלים רעים שאפשר לקצץ אותם ואפשר גם לבטל אותם קיצוץ מוחלט.

יוסי שריד: אני פשוט לא מסוגל להבין את זה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

אריה קרול: קודם-כל אני מודה ליושב-ראש שהזמין אותי לישיבה.

אריה קרול: תוכנית נעל"ה בוצעה כשיצחק שמיר היה ראש ממשלה, ומי שדחף את התוכנית היה השר זבולון המר, ז"ל.

אריה קרול: כשספרו לי על ניסיון ההפרטה, למסור את התוכנית לגוף אלמוני שאיש לא יודע מאין הוא בא ואיש לא יודע לאן הוא הלך, אני רוצה לומר לכם שהרבה יישר כוח והרבה תודות מגיעות ליושב-ראש ועדת החינוך, חבר-הכנסת זבולון אורלב, שגרם לכך שהם הואילו לרדת מהמכרז.

יוסי שריד: מזבולון עד זבולון לא קם כזבולון, בענין נעל"ה.

אריה קרול: כששמעתי את זה הלכתי לידידי ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר, סיפרתי לו את הסיפור הזה ואמרתי לו: תדבר עם השרה.

אריה קרול: הוא אמר לי: אתה צריך להגיד לי שאני אדבר אתה?

אריה קרול: זה הרי המפעל של העם היהודי, ודאי שאני אדבר אתה.

אריה קרול: ואחר-כך ראינו מה קרה.

אריה קרול: אני חושב שמאז שנפרצו שערי ברית-המועצות ומ-1990 בעלייה הגדולה התוכנית הזאת, כפי שישעיהו יחיאלי הציג אותה, היא היהלום בכתר העלייה הברוכה והנפלאה הזאת.

אריה קרול: תחשבו רגע מה זה נותן היום ליהודים שילדיהם ילמדו בארץ, ירגישו טוב, ישתלבו בצה"ל, אף אחד לא חוזר.

אריה קרול: זאת התוכנית.

אריה קרול: אני רוצה להגיד כמה משפטים לצוות.

אריה קרול: כולנו מכירים מה הולך במדינה, כולנו מכירים איך עובדים, מה עובדים.

אריה קרול: אני הייתי קורא לצוות הזה צוות המופלאים, שאין לו לא יום ולא לילה.

אריה קרול: צוות נהדר כזה לא מוצאים.

אריה קרול: אני לא אגיד את השם, אבל אני יודע שבתוך הצוות הזה יושב אדם יקר וטוב, שעבד הרבה שנים במערכות אחרות.

אריה קרול: כשהוא הגיע לנעל"ה הוא הרים לי טלפון ואמר לי: תשמע, עולם אחר.

זבולון אורלב: תודה רבה אריה.

זבולון אורלב: פה לא מוחאים כף, אבל אם היה אפשר כולם היו מוחאים כף לדברים שלך.

זבולון אורלב: אמרתי לידידי זאב בוים תוך כדי דבריך שכשאתה מדבר אני שומע את הציונות הבסיסית, השורשית, שממלאת בנו את המצברים.

יוסי שריד: אריה היה צריך לחכות לתקופה מסוימת במשרד החינוך כדי לקבל את פרס ישראל.

זבולון אורלב: רשות הדיבור לסגן השר במשרד ראש הממשלה, יורי שטרן, בבקשה.

יורי שטרן: גם אני אתחיל בברכות.

יורי שטרן: אני מברך קודם-כל את ישעיהו יחיאלי, מנהל התוכנית.

יורי שטרן: אני מניח שהניסיון שלו בקליטת עלייה התחיל מזה שהוא לימד אותי בהשתלמות מזכירי יישובים בגוש עציון לפני כעשרים שנה.

יורי שטרן: אני מברך גם את יושב-ראש הוועדה הנוכחי ואת יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, שבנסיבות כל-כך טראגיות לא יכול היה להגיע, על כך שהכשילו את המזימה שהיתה נגד התוכנית ובאמת הצילו אותה, לאחר מאמץ לא פשוט שנמשך כמה חודשים.

יורי שטרן: במקרה של נעל"ה לא נתנו לתוכנית הזאת לפעול במשך כמה חודשים, ולמען האמת גם היום היא חיה חצי בזכות וחצי בחסד.

יורי שטרן: זאת אומרת, יש לה אורך נשימה לכמה חודשים בלבד, וקשה מאד לפתח דברים חדשים, ואני כבר שם בצד את נושא הקיצוץ, את המתכונת הארגונית הכל-כך לא ברורה, שלא מאפשרת לאנשים לפעול בארצות חדשות.

יורי שטרן: חלק מהן לא חדשות לגמרי, כי הילדים שמגיעים מגרמניה רובם אמורים להיות דוברי רוסית, אבל יש צרפת ומדינות אחרות, ועצם ההיווצרות הזאת של קהיליות ילדים מהארצות השונות אולי עשויה להעשיר את החוויה הישראלית והציונית והיהודית שלהם יותר מכל דבר אחר, אם באמת ייווצרו פה מוסדות לימודים לילדים יהודים מארצות שונות.

זבולון אורלב: אני לא רואה בתוכנית עדות מה עושה התוכנית הזאת בתוך יהדות ברית-המועצות.

יורי שטרן: התוכנית היא בעייתית.

יורי שטרן: עם כל השבחים אני חייב להגיד שכשלוקחים ילדים, מפרידים אותם מהוריהם, זה ניסיון על בשר חי ואנחנו עוד לא יודעים עד כמה הוא היה מוצלח.

יורי שטרן: תוכנית נעל"ה נחשבת לתוכנית יוקרתית באוכלוסייה היהודית.

יורי שטרן: אפילו במוסקבה שהיא עיר עם הרבה מאד מוסדות חינוך לתפארת, עדיין אנחנו נחשבים לטובים, אבל יש פה התמודדות לא קלה בערים הגדולות והמרכזיות שבהן התפתחה במיוחד מערכת פרטית, ואנשים בעלי אמצעים שולחים את ילדיהם לשם, ומשנה לשנה התחרות אתם יותר קשה.

זבולון אורלב: הדוברת אחריך, שהיא חוקרת במכון סולד, תדבר על מסקנות מחקרים על תוכנית נעל"ה.

יורי שטרן: יש מעט מחקרים וזאת תופעה מאד מעניינת כשלעצמה.

יורי שטרן: אני חושב שהיא נותנת הרבה חומר לסוציולוגים, לפסיכולוגים, למומחים לחינוך.

יורי שטרן: אני מציע שאתה כיושב-ראש הוועדה תקים, אולי במשותף עם ועדת העלייה והקליטה, ועדת משנה לפחות לכמה חודשים הבאים, שהם יכולים להיות קריטיים לגורלה של התוכנית, שתתן טיפול פרלמנטרי קבוע לתוכנית נעל"ה.

יורי שטרן: אנחנו נוכל גם להגיע לשינוי החלטות בתחום התקציבי וגם לגבות את התוכנית הזאת מבחינה ארגונית ולקבוע את מקומה לפחות לכמה שנים קדימה, כך שלא יהיו לה כל פעם רעידות אדמה מיותרות ומזיקות.

זבולון אורלב: תודה רבה לך יורי.

אורית יעקב: אני עקבתי במשך עשר שנים אחרי נעל"ה.

אורית יעקב: יחד עם פרופ' יצחק פרידמן ערכנו שני מחקרים גדולים בנוגע להסתגלות של תלמידי נעל"ה לחיים בארץ, גם מבחינת הלימודים, גם מבחינה חברתית, והקליטה שלהם בישראל.

אורית יעקב: אני רוצה לדבר רק על שתיים – שלוש נקודות קצרות שהן רלוונטיות בהחלט גם לענין ההפרטה שעלה כאן קודם וגם לענין הקיצוץ התקציבי.

אורית יעקב: אחת ההמלצות הראשונות בסוף המחקר השני שנערך בשנת 2000 דיברה על הצורך ביציבות של תוכנית נעל"ה.

אורית יעקב: תוכנית נעל"ה צברה את המוניטין שלה, היא צברה נסיון רב.

אורית יעקב: בשלב מסוים התוכנית גם עברה לסוכנות היהודית, חזרה, ולא בכדי, לאגודה לקידום החינוך.

אורית יעקב: יש צורך ללמוד מתוך הניסיון.

אורית יעקב: שתי נקודות נוספות.

אורית יעקב: אני רוצה לציין לשבח את מנהלת נעל"ה בהקשר של הגמישות.

אורית יעקב: משום שדווקא במחקר הראשון שבו עוד לא ידעו מספיק – למעשה בחנו את השנתיים הראשונות של הפרוייקט, שהן היו שנתיים של ניסיון בעצם, לפני שהתחילו להביא ילדים במאסות הרבה יותר גדולות ארצה – הסתבר שהיתה בעיה עם הקליטה של הילדים בדיוק בנושא הזה של הליווי הפסיכולוגי.

אורית יעקב: לפחות מבחינתנו העובדה שבאמת הוסקו מסקנות וקיבלנו אינפורמציה שהיה תגבור של המערך הפסיכולוגי, גם ברמה של ערנות לצרכים, גם ברמה של הנגישות הפסיכולוגית של כל המערך לילדים האלה, שנעשה באמצעות מנהלת נעל"ה, זה היה דבר שבעצם הביא, בין השאר, לתוצאות הטובות יותר שראינו במחקר השני.

אורית יעקב: אני רוצה להגיד משפט אחרון.

אורית יעקב: אני חושבת שלא מחליפים סוסים מנצחים.

זבולון אורלב: זאת אמירה מחקרית?

אורית יעקב: זו אמירה אוניברסלית.

זבולון אורלב: דרך אגב, אני מסכים להחיל את זה גם על הכנסת.

אורית יעקב: או.

אורית יעקב: קיי.

אורית יעקב: גם על דמותה של המדינה וגם על דמותם של בני הנוער, שהוא באמת רחוק מקו הסיום.

אורית יעקב: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך אורית.

משולם נהרי: אני חושב שכדאי שגם נציגי המשרד ישמיעו את דברם, מפני שבצד הברכות שמענו גם ביקורת, אפילו לא מרומזת, ואולי זה יקל גם על הדוברים אחר-כך, יחסוך מהם ביקורת.

זבולון אורלב: הואיל ונציגי המשרד ישתלבו בדיון באיזה שהוא שלב, אומר כבר שהבעיה שלנו היא לא רק בעיית הקיצוץ, שעל פניו נראה לא סביר, ולא רק בעיית האי-ודאות באשר ליציבות התוכנית, ולא להחליף סוסים מנצחים, יש עוד כמה בעיות שקשורות במשרד, וידברו עליהן יותר מאוחר.

זבולון אורלב: יש בעיה של הקשיים בבחינות בגרות לעולים חדשים, ואמרו לי שידידי צבי גלאון ידבר על כך.

זבולון אורלב: יש בעיה של תעריף ועדת לאור לתלמידי נעל"ה.

זבולון אורלב: דיאנה רייזמן רוצה לדבר על התנאים של בנות שירות לאומי בהשוואה לחיילים בודדים, ויש בעיה של תשלומי הורים, וסל קליטה.

זבולון אורלב: נעורר את הדברים האלה ואז גם המשרד יוכל להגיב עליהם.

אורי בראל: ברוכים הבאים, ואני יכול גם להגיד חג שמח לסגן השרה, ליושב-ראש הוועדה ולחברי הכנסת, לכל מי שעוסק בפרוייקט נעל"ה וגם לאנשים המופלאים עם המדים שיושבים למעלה.

אורי בראל: זאת השנה השביעית שיש לי הכבוד לעסוק בפרוייקט נעל"ה בתנועה הקיבוצית.

אורי בראל: אני גא מאד לעסוק בזה משנת 1992 שאז היתה לנו קבוצה אחת ועד היום שיש לנו 44 קבוצות פזורות מכפר סולד בצפון ועד יטבתה בדרום.

אורי בראל: אני גא להיות שייך - ואני מרגיש עצמי שייך למשפחת נעל"ה - לצוות שבדרך כזו או אחרת מוביל את הפרוייקט.

אורי בראל: 44 קבוצות שפזורות בין כפר סולד לבין יוטבתה, וביניהן, דוגמה של הימים האחרונים – כפר עזה ומפלסים, שהטילים והמרגמות נוחתים שם היום, ואי-אפשר לא להזכיר את התקופה שהגבול בצפון בער והילדים של מנרה, יראון, ברעם ועוד ישבו במקלטים – אף חניך, לא אז ולא היום קם וחזר לארץ מולדתו בעקבות זה.

אורי בראל: הם אמרו ואומרים: פה הבית שלנו, אנחנו אתכם.

אורי בראל: אבל בכל זאת צריך להגיד מספר דברים.

אורי בראל: אני חושב שזה גם נאמר לפני-כן.

אורי בראל: אנחנו, כל האנשים שעוסקים בנעל"ה, הולכים ממלחמה למלחמה, ואלה קרבות שלא נגמרים.

אורי בראל: אני יודע שבימים כאלה קשה להגיד מלחמה, כי יש מלחמה בחוץ, אבל יש גם מלחמה בפנים, ואני מתחיל מתשלומים שאמורים להיות מועברים והם לא מועברים בזמן.

זבולון אורלב: איזה תשלום צריך להיות מועבר והוא לא מועבר?

אורי בראל: תשלומי החזקה של הילדים, שבגלל ויכוח בין האוצר לבין הסוכנות לא הועברו תקציבים בין חודשיים לשלושה חודשים.

אורי בראל: זה לא תקציבים, זה משכורות לצוות, זה אוכל לילדים.

אורי בראל: היה ויכוח גדול ועד שלא איימנו שאנחנו נתחיל לפנות לעיתונות ונצא למלחמה גלויה לא הגיעו להסדר שהיה צריך להיות, שבסופו של דבר הוסדר והכסף ניתן.

אורי בראל: אני מדבר על הקיצוץ שדובר עליו הרבה.

אורי בראל: אני נפגש עם הצוותים בכל 44 המקומות ושומע מהם את המצוקה, גם שלהם, אבל בעיקר של הילדים.

אורי בראל: אם בתקופה האחרונה דיברנו על כך שאף אחד לא ידע מה יקרה עם המכרז, פסיכולוגים התחילו לעשות "מסיבות פרידה" והילדים והצוותים לחוצים.

אריה קרול: כך בדיוק יהיה.

אורי בראל: אני הייתי ממנה אותך לשר הנכון לקבל את ההחלטה הזאת.

זבולון אורלב: תודה רבה לך אורי.

חנה נאמן: תודה.

חנה נאמן: ראשית, אני רוצה להתנצל בשם שרת החינוך לימור לבנת שהיא לא כאן.

חנה נאמן: היא ביקשה ממני לומר מספר מלים בשמה, ואכן אני רוצה להצטרף לאמירות שלה.

חנה נאמן: יש מספר אנשים ומספר גורמים העוסקים בפרוייקט שנקרא נעל"ה, כי יש מספר שלבים לקליטת הנער בנעל"ה.

חנה נאמן: יש השלב של איתור הילדים בחו"ל, שהסוכנות בעיקר עושה את זה, אם כי בשנה – שנתיים האחרונות אני הבנתי מישעיהו, כשהייתי במנהלת, שגם המנהלת עצמה נכנסה לאקט השיווקי ולאיתור הילדים.

חנה נאמן: אין לזלזל ולו לרגע בעבודה של מנהלת נעל"ה.

חנה נאמן: זאת לא היתה כוונתי.

חנה נאמן: מנהלת נעל"ה עושה עבודה של תורה שבכתב ותורה שבעל-פה.

חנה נאמן: התורה שבכתב הם אותם דברים שבגינם יצא המכרז שאנחנו כל-כך מדברים עליו, וכו'.

חנה נאמן: אבל יש גם תורה שבעל-פה.

חנה נאמן: ילד שמועד צריך ליווי, ולפעמים צריך להטיס ילד הביתה כי הוא מתגעגע מאד, כי אבא או אמא חולים, ומאחורי זה עומדת מנהלת נעל"ה, וכו', ולא אזכיר את כל הדברים.

חנה נאמן: זאת התורה שבעל-פה, שלא ניתן לכמת ולא ניתן גם לכתוב, כי אנחנו לא כותבים את הדברים האלה.

חנה נאמן: על כך אני רוצה להודות לכל צוות נעל"ה.

זבולון אורלב: זה כל שנה.

חנה נאמן: עוד יותר גרוע.

חנה נאמן: אבל, ופה מגיע ה"אבל" הגדול, אנחנו חיים במציאות קשה, קשה מאד.

חנה נאמן: כולנו שמענו על כל הקיצוצים.

חנה נאמן: מצד אחד אנחנו רוצים להתייחס, בראש ובראשונה אני, וישעיהו יעיד על כך, שאני רוצה להתייחס למנהלת נעל"ה כבשר מבשרנו.

חנה נאמן: הם חלק ממערכת החינוך וכך צריך להיות.

חנה נאמן: נקודה.

חנה נאמן: אבל אם בשר מבשרנו, אז בשר מבשרנו כל הדרך.

חנה נאמן: זה אומר שגם המנהלים כאן יש להם עבודה שאני קוראת תורה שבעל-פה, ולא ניתן לכמת אותה, ואנחנו עושים את זה יום-יום.

חנה נאמן: ולא ייתכן שכשמבקשים איזה שהוא קיצוץ, הכל יהיה על-חשבון הילדים, והמבין יבין.

חנה נאמן: כי אפשר לקצץ גם אחרת.

זבולון אורלב: אני מתנצל מאד, אני לא מבין כלום.

זבולון אורלב: בואו נדבר דברים ברורים.

זבולון אורלב: אני מסכים שהם בשר מבשרכם והם חלק בלתי-נפרד ממערכת החינוך, זה מצוין.

זבולון אורלב: אותו אחוז קיצוץ שייפול על בית-ספר תיכון, שייפול גם עליהם.

זבולון אורלב: מה הבעיה?

חנה נאמן: בוודאי.

חנה נאמן: עוד לא הגעתי לזה.

חנה נאמן: אם לא משתמע מדבריי שאני אוהדת את נעל"ה אז אני רוצה להגיד את זה בצורה מאד ברורה.

חנה נאמן: אני רוצה לומר שאין מנוס מהקיצוץ.

חנה נאמן: ייתכן שיש מקום לדבר על גובה הקיצוץ, ויש עוד יותר מקום לדבר על איך מקצצים.

חנה נאמן: כלומר, אם נכנסים לקיצוץ, אז איך מקצצים.

חנה נאמן: כי הרעיון להגיד: קודם-כל האוכלוסייה החלשה ולא להסתכל על התקורות ולא להסתכל אולי על השכר ועל דברים אחרים – יש עוד מקומות לקצץ, וזה לא חייב לבוא על-חשבון הילדים.

זבולון אורלב: בדקו ומצאו שאפשר לקצץ שלושה מיליון שקל מבלי לפגוע בתפקוד החינוכי התקין בנעל"ה?

זבולון אורלב: אני אשמח לדעת את זה.

זבולון אורלב: אם מישהו מקבל שכר מעבר להסכמי השכר, מצווה להוריד משכרו בלי שום קשר לקיצוץ.

זבולון אורלב: אם יש עובד מיותר שלא עושה כלום, מצווה לפעול בעניינו.

זבולון אורלב: זאת התמונה?

חנה נאמן: לדעתי, בחלקה כן.

חנה נאמן: ואני מדגישה: בחלקה.

חנה נאמן: אבל אני רוצה לתת תמונה הוגנת.

עופר חוגי: ישבו עם הנהלת נעל"ה ואמרו להם: כך וכך הקיצוץ, באלו נושאים לקצץ?

עופר חוגי: לאוצר יש דרך מסוימת.

עופר חוגי: הם עושים קיצוץ "פלט", ואומרים: תסתדרו.

עופר חוגי: אני שואל אם משרד החינוך ישב מול הנהלת נעל"ה ובדק איפה ומה לקצץ?

חנה נאמן: א.

חנה נאמן: אנחנו בדיוק באמצע התהליך הזה.

חנה נאמן: אבל אני רוצה לשים את זה לרגע הצדה.

עופר חוגי: תסבירי לי איך קובעים את גובה הקיצוץ לפני שיושבים?

חנה נאמן: לידיעתך, כך זה נעשה בכל מדינת ישראל כמעט, אבל לא חשוב.

עופר חוגי: זה לא נכון.

עופר חוגי: השרה קובעת באיזה תחומים לקצץ.

חנה נאמן: זה בדיוק מה שהיא עשתה.

זבולון אורלב: אנחנו לא מתווכחים על קיצוץ אלא על גובה הקיצוץ.

זבולון אורלב: אני הייתי רוצה תוספת לנעל"ה, אבל נאמר שיש קיצוץ.

זבולון אורלב: הרי שנינו יודעים שתקציבו של אף אגף או אף פרוייקט במשרד החינוך לא קוצץ ב-30%.

חנה נאמן: גובה הקיצוץ היה בעיניי גם כן מוגזם.

זבולון אורלב: יש לי עצה טובה.

זבולון אורלב: הואיל ונמצא פה סגן השרה, ונושא הקיצוץ הוא בכל-זאת אחריות מיניסטריאלית, בואי נשאיר את הקיצוץ לסגן השרה ואת תתייחסי ליתר הדברים.

חנה נאמן: אני מקבלת את דבריך.

חנה נאמן: תודה רבה.

יורי שטרן: אם את אומרת שזה בשר מבשרכם, אני מניח שזה היה מבוא לקיצוץ, זאת אומרת שחותכים בבשר אז גם אצלם.

יורי שטרן: אני מקבל את האמירה הזאת כלשונה ואז אני שואל איזה אגף או איזו מערכת בתוך המשרד מוצאת להפרטה, או כל שנה שנייה ושלישית חושבים על מכרזים ודברים כאלה?

זבולון אורלב: השאלה הזאת תופנה לסגן השרה, ברשותך.

זבולון אורלב: אני חושב שאלה החלטות שמי שצריך להשיב עליהן הוא סגן השרה, ובמקרה אני גם יודע שיש לו תשובות ויש לו מה לומר בענין הזה.

זבולון אורלב: מותר גם לציין שעד היום לא התאכזבנו מתשובותיו.

זבולון אורלב: עכשיו נעבור לנעל"ה בחינוך הדתי.

זבולון אורלב: נמצא אתנו יוסי גליק, מנהל בית-הספר נוה שרה בקרית הרצוג בבני-ברק.

זבולון אורלב: בבקשה.

יוסי גליק: ברשות היושב-ראש ידידנו זבולון אורלב, תודה על ההזדמנות, ולשאר הנוכחים מהנהלת נעל"ה.

יוסי גליק: אני לא אחזור על דברים שנאמרו כאן, אבל אני מרגיש כאן, כיושב, פרט למנהל בית-ספר בתור סבא לנעל"ה, כי אנחנו עוסקים בנעל"ה בעצם מהשנה הראשונה.

יוסי גליק: קשה לי לדבר אחרי חנה נאמן כשמדברים על קיצוצים תקציביים, אבל מדי שנה במהלך השנים האלה נשאלנו האם עוד לא התעייפתם?

יוסי גליק: והתשובה היא: זו המסגרת היחידה שמפגישה את היושבים על הבמה בצורה זו או אחרת, את הנוער האתיופי שמתחנך במוסדות הדתיים שלנו, את הקיבוצים שעליהם דיבר לפניי אורי, ולפעמים מוסדות חינוך שנמצאים באותו אזור.

יוסי גליק: זה פשוט בלתי-מדיד בשום תקציב אחר במדינה הזאת, בלי להיכנס לוויכוח שהוא מוסכם.

יוסי גליק: אנחנו עברנו את כל התקופות האלה עם נעל"ה ובנעל"ה בחרדה משותפת – מה קורה כשאתה צריך להפעיל קשרים אלו או אחרים כשהתקציב לא מגיע; מה קורה כשמקצצים במספר תלמידות כשהתקציב לא מספיק.

יוסי גליק: את כל הוריאציות האלה עברנו.

יוסי גליק: אני יושב כאן ומרגיש לפעמים כנאשם שחייב להתנצל: תנו לנו להמשיך להצליח, באינטגרציה אמיתית.

יוסי גליק: את גודל העבודה של אנשי נעל"ה התחלתי להבין עם שני שותפים שלי, שמדי שנה כיתתנו את רגלינו בשמחה לערבות רוסיה ואוקראינה – אלי תרן, שיצא, ומירה, מנהלת מקבילה שלנו ב"כדורי".

יוסי גליק: אני רוצה להתייחס לדבריו של סגן השר יורי שטרן.

יוסי גליק: את האהבה שקיבלנו חזרה מההורים בכל מקום שהגענו אליו, קשה לבטא במלים.

יוסי גליק: אני לא יודע כמה פרוייקטים יש במדינת ישראל שזוכים ל"פידבק" כל-כך חיובי.

יוסי גליק: זה לא מושג ללא תקציב.

יוסי גליק: אני לא מכיר עוד הרבה מערכות שחמישה חבר'ה שאנחנו מפריעים להם ביום ובלילה, בראשותו של ישעיהו והחברים הנוספים, עובדים במערכת כל-כך מצומצמת.

יוסי גליק: אני לא מכיר מערכת שאחוז המתנדבים שלה – יושבת כאן דליה גילדוני.

יוסי גליק: אני לא רוצה להאריך, אבל זה קוריוז.

יוסי גליק: דליה גילדוני היא עובדת סוציאלית.

יוסי גליק: תראו מה קורה לנו במדינה הזאת.

יוסי גליק: היא עבדה כעובדת סוציאלית בעיריית בני-ברק.

יוסי גליק: את דליה גילדוני אנחנו זכינו להכיר עם קו מתחת לזכות, אחרי שהיא ביקרה בניז'ני נובגרד בגורקי, חזרה לבני-ברק וחיפשה בת שאת הוריה היא פגשה בניז'ני נובגרד, ומאז היא אם מאמצת.

יוסי גליק: אלה בעצם מעגלי חברים וידידויות, שאני חושב שזה צריך להיות דגם, חנה, למשרד החינוך, ואני אומר את זה כמנהל בית-ספר.

יוסי גליק: לנו יש זכות נוספת שמשלימה יפה את מה שאורי אמר, להחזיר את הבנות במקרה שלנו, להחזיר את הנערים למקורות היהודיים שלהם, ואת זה קשה למדוד בכסף וקשה לתאר במלים.

יוסי גליק: בשנה שעברה, השנה התשיעית לקליטה הזאת, זכינו ש-14 הורים מתוך 30 היו במסיבת הסיום.

יוסי גליק: אני חוזר לנבואה המוגשמת של אריה קרול ושותפיו.

יוסי גליק: הם היו במסיבות הסיום.

יוסי גליק: שנה לפני-כן עשינו כנס בוגרות שסיימו A.B במדינת ישראל עם כמעט אפס נשירה.

יוסי גליק: עשינו את הכנס הזה עם היושבים על הבמה ודומיהם, כאשר בסוף כתה י"ב אצלנו, ברוך השם, כל השנים האלה לא נשאלת השאלה אם להתנדב, כי זה מובן.

יוסי גליק: השאלה היא לאן להתנדב יותר.

יוסי גליק: אני רוצה לחזק את ידי יושב-ראש הוועדה זבולון אורלב, ישעיהו יחיאלי ופלטי סתוי.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: שכחתי לומר ששי גליק הוא מנהל בית-ספר נוה שרה הרצוג, שהוא מוסד של תנועת "אמונה".

יורי שטרן: יש להם עכשיו מלגות לבוגרות נעל"ה.

זבולון אורלב: כן.

זבולון אורלב: אני הייתי גם בטכס חלוקת מלגות והיה ממש מחמם את הלב לראות את הבוגרות שכל אחת הוצגה היכן היא לומדת ומה היא עושה.

מיכאל ברנר: במקור אני מליטא.

מיכאל ברנר: בזכות הקהילה היהודית המקומית זכיתי לדעת שקיים בכלל פרוייקט כזה.

מיכאל ברנר: דרך אגב, עוד לפני שהתחלתי לבקר באופן קבוע את הקהילה המקומית, גם ראיתי פרסומת בעיתון שהשפיעה יותר מהקהילה היהודית, כי בקהילה היהודית משום-מה במשך שלוש שנים לא ראיתי את הפרסומת הזאת, אבל בעיתון עירוני כן ראיתי.

מיכאל ברנר: אולי אלה פרטים מיותרים, אבל בכל מקרה פניתי והתעניינתי מאד בפרוייקט הזה שנראה לי מאד מעניין, אם לא ללכת ללמוד אז לפחות לנסות להתקבל לזה.

מיכאל ברנר: בזה הצלחתי, ולפני-כן גם התקשרתי מאד לנושא היהדות, חזרתי מאד לפעילויות שונות שהיו בקהילה היהודית, עשיתי סמינרים שונים של הסוכנות היהודית.

זבולון אורלב: מה אמרו על זה חבריך בכיתה?

מיכאל ברנר: אולי היתה תקופה שהם קינאו, כי בשנים 1995-1996-1997 מצב החינוך בליטא היה גרוע מאד.

מיכאל ברנר: זאת אומרת, ההשקעות היו יותר נמוכות משהן היום בישראל, והרבה מאד ילדים קינאו בי מכיוון שראו בי כמי שיש לו הזדמנות לנסוע למדינה אחרת וללמוד שם ברמה יותר גבוהה.

זבולון אורלב: איפה ההורים והמשפחה היו בספור?

מיכאל ברנר: אמא שלי היתה זאת שהראתה לי את הפרסום בעיתון.

מיכאל ברנר: אחר-כך היא אולי הצטערה על כך, כי מאד נדלקתי על זה.

מיכאל ברנר: בהתחלה אמא שלי תמכה בי מאד וראתה בזה דבר חיובי שאני אוכל לקבל חינוך יותר טוב, כי כאמור, החינוך באותן שנים במדינות הבלטיות היה ברמה די נמוכה.

מיכאל ברנר: לכן, זה היה אתגר שרציתי לנסות.

מיכאל ברנר: יותר מזה, גם הסוכנות היהודית עשתה את עבודתה בצורה מצוינת ואני התעניינתי מאד בשורשים היהודיים שלי, שאכן היו, וחזרתי לנושא שישראל היא מדינה שבה ניתן למצוא גאולה לכל עם ישראל.

מיכאל ברנר: אולי זה נשמע קצת יותר מדיי מוגזם, אך בשנים ההן אולי כן חשבתי כך.

זבולון אורלב: זאת מחשבה לא רעה.

מיכאל ברנר: נכון.

מיכאל ברנר: ההפתעה הגדולה ביותר שהיתה לנו, לא רק לי, היתה שאף אחד לא דיבר בהתחלה על כך שיש בארץ פנימיות שבהן עובדים בחקלאות.

מיכאל ברנר: זאת היתה הפתעה שלא תמיד היתה חיובית, ולפחות בהתחלה היא היתה מאד שלילית, שהרסה מאד את המוטיבציה להישאר בארץ.

מיכאל ברנר: היום החקלאות נתפסת בצורה אחרת מכיוון שהרבה מאד בוגרי נעל"ה שבאים ללמוד בכפרי נוער חקלאיים ובקיבוצים חקלאיים יודעים לפני-כן שהם הולכים ללמוד במקומות שבהם הם יידרשו לעבוד בחקלאות.

זבולון אורלב: ספר לנו על תקופת הלימודים, ההסתגלות, הקשיים.

מיכאל ברנר: קשיים אכן היו, אבל התגברנו עליהם ועברנו אותם די בהצלחה.

מיכאל ברנר: מבין 18 תלמידים שלמדו אתי בכיתה חזרו שניים או שלושה.

מיכאל ברנר: הכיתה שלנו היתה מאד קטנה.

מיכאל ברנר: צריך להזכיר שהרבה מאד מהתלמידים שהתקבלו לא הגיעו בכלל לפרוייקט הזה.

מיכאל ברנר: ההמשך היה שירות צבאי.

מיכאל ברנר: אני מכיר הרבה מאד בוגרי נעל"ה שנשברים דווקא בצבא, מכיוון שאם במשרד החינוך עוד יש איזו שהיא גישה לטפל בכל הבעיות של תלמידי נעל"ה, הצבא לא ערוך לדבר הזה, וחוץ מת"ש אין שום מסגרת שמטפלת בחייל.

מיכאל ברנר: זה מצער מאד.

מיכאל ברנר: אני רוצה לציין את העובדה שאנשים רבים נשברו כתוצאה מכך.

מיכאל ברנר: מענק מכס.

מיכאל ברנר: אני שלחתי לכמה חברי כנסת מכתב ואני אנסה להילחם בענין הזה.

מיכאל ברנר: אולי חלק מכם לא יודעים מה זה מענק מכס.

מיכאל ברנר: לפי הכללים מי שחותם על מענק מכס חייב להפקיד את הדרכון שלו לשלוש שנים בחברת "עידוד", ויציאתו לחוץ-לארץ מוגבלת.

מיכאל ברנר: זאת אומרת שיש שני תנאים ליציאה לחוץ-לארץ: 1.

מיכאל ברנר: הפקדת סכום של כ-6,500 שקל.

מיכאל ברנר: 2.

מיכאל ברנר: הבאת שני ערבים.

זבולון אורלב: אני אסדר לך פגישה בוועדת הכספים.

מיכאל ברנר: מצוין.

מיכאל ברנר: אני רק רוצה להדגיש שהשירות הצבאי במשך שלוש שנים לא נחשב כתקופת שהייה בארץ, ועל זה אני מנסה להילחם.

זבולון אורלב: אני בטוח שכמה חברי כנסת ינסו לטפל בזה.

זבולון אורלב: אם יש לך מסמך, תעביר אותו אליי.

מיכאל ברנר: המכתב נמצא אתי ואני אשלח אותו בדואר אלקטרוני לכל חברי הכנסת שיכולים לעזור לי.

זבולון אורלב: זה שונה אם אתה שולח דואר אנונימי אלקטרוני, ותדע שהדואר האלקטרוני שלנו מלא, או שאתה פונה פה בשמות אישיים.

שרה פרנקל: הדבר הזה בוטל עכשיו.

מיכאל ברנר: אני בדקתי את החוק, והתברר שהדבר הזה בוטל רק לגבי אלה שעלו לארץ מ-1 בינואר 2002.

זבולון אורלב: גב' שרה פרנקל מכסה את תחום קליטת העלייה ב"קול ישראל" והיא בקיאה בענין.

מיכאל נודלמן: אני חבר גם בוועדת הכספים.

מיכאל ברנר: אני רוצה להדגיש דבר אחרון, שאחוז גבוה מאד של בוגרי נעל"ה ממשיכים ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה, בהצלחה, ואני בין אלה שממשיכים בלימודים אקדמיים ומנסה להגיע לתוצאות טובות.

זבולון אורלב: הצלחת להעלות את המשפחה אחריך?

מיכאל ברנר: עוד לא.

זבולון אורלב: תודה רבה לך, מיכאל, ובהצלחה.

דליה גילדוני: האמת היא שאנחנו יושבים כאן בזכות מיכאל וחבריו ולכן אני אקצר לצורך הענין.

דליה גילדוני: אחת התוכניות של פרוייקט "רעות" היא גיוס משפחות מתנדבות מארחות לנוער נעל"ה.

דליה גילדוני: יש בארץ כ-5,000 בני נוער נעל"ה ובוגרי פרוייקט נעל"ה שהתארחו אצל משפחות מארחות.

דליה גילדוני: אני בכוונה לא אומרת משפחות מאמצות, מפני שאין לנו כוונה למלא את מקומן של משפחות הילדים שנמצאות בחו"ל, על כל הספקטרום, אלא לתת לאותם ילדים את התשתית של החברה הישראלית ואת התחושה שהם חלק מהתרבות, לעזור להם להיקלט על כל האספקטים שקשורים בקליטה, אם מבחינת היכרות עם הילדים הישראליים של המשפחות שחיים בערים או במושבים או במקומות שמחוץ לפנימייה, ואם בקשר עם מוסדות כאלה ואחרים מחוץ לפנימייה, שהנער נתקל בהם, וצריך איזו שהיא עזרה וגישור בעזרת המשפחה המארחת.

זבולון אורלב: יש מספיק משפחות מתנדבות?

דליה גילדוני: בסך-הכל ליוו את בני הנוער כ-5,000 משפחות ב-50 נקודות ישוב ברחבי הארץ.

דליה גילדוני: מדי שנה מלוות כ-200 משפחות ילדים מפנימיות, בני נוער נעל"ה.

דליה גילדוני: אנחנו מנסים לגייס עוד ועוד משפחות.

דליה גילדוני: זה בא בגלים.

דליה גילדוני: בתקופה שהפרוייקט או העלייה הם פופולריים, ובתקופה שאנחנו מצליחים איך שהוא להגיע לתוכניות טלוויזיה כאלה או אחרות, או לעיתונות, בשביל להאדיר את שם פרוייקט נעל"ה ואת הצורך במשפחות מתנדבות, יש לנו הרבה מתנדבים.

זבולון אורלב: אני מבין שמחר בבוקר יהיה תור אצלך.

דליה גילדוני: הלוואי, הלוואי.

דליה גילדוני: דבר אחד מאד חשוב שיזמנו השנה הוא פרוייקט "חבק חייל", שבו כיתות בתי-ספר יסודי וחטיבות ביניים מחבקות או מאמצות חיילים בודדים בוגרי פרוייקט נעל"ה.

דליה גילדוני: כל כיתה מקבלת שם של חייל, מתכתבת אתו, שולחת לו חבילות אחת לשבועיים, ואחת המשפחות בכיתה מארחת את הילד כמשפחה מארחת.

דליה גילדוני: היום יש 250 בוגרי נעל"ה שמאומצים על-ידי הכיתות במסגרת פרוייקט "חבק חייל".

דליה גילדוני: אנחנו קיבלנו מהמנהלת, מהחלק של בוגרי נעל"ה, את הרשימה בתודה ונשמח לתת כל עזרה בהמשך.

זבולון אורלב: תודה רבה.

שולה בן נחום: אני ותיקה אבל עם רוח צעירה בזכות הצעירים שאני עובדת אתם.

שולה בן נחום: כמה מלים על עבודת המחנך, ובסוף אתקשר לנושא הקיצוצים שהוזכר פה.

שולה בן נחום: לגבי תוכנית נעל"ה בגדול אני יכולה להגיד שזו תוכנית ציונית במובן האמיתי והעמוק של המלה, כיוון שהיא מאפשרת לנו במפגש אינטימי עם החניכים לגרום לשינוי מהותי.

שולה בן נחום: לקחת ילדים ולגבש את זהותם ואת אישיותם להיות יהודים, להיות ישראלים, להיות אנשים טובים יותר בעלי ערכים.

שולה בן נחום: זה תמצית החינוך, וכאשר זה נעשה במעבר משם לכאן, זו גם תמצית הציונות.

שולה בן נחום: אם נרמז פה שהקיצוץ שיהיה צריך להיות לא ברווחת הילדים, וזה ברור, אלא אולי בצוות, אני רוצה לומר שמי שלא ראה מקרוב מהי עבודת מחנך בנעל"ה – ולא רק המחנך, כל הצוותים שעוסקים בזה – איננו מבין מה פירושה של השקעה חינוכית.

שולה בן נחום: ואם מדובר פה על הישגים, הם לא נעשים לבד.

שולה בן נחום: זאת עבודה שדורשת מסירות טוטלית, עבודה הוליסטית, שלמה, שהרווחים החינוכיים שלה הם גדולים, אבל צריך גם לגבות אותם במשאבים.

שולה בן נחום: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה, והרבה ברכה על כל מה שאת עושה.

פיני כהן: קודם-כל כחוות הנוער הציוני אני זוכה לא רק לארח תלמידי נעל"ה אלא את המנהלת עצמה, אז יש לנו פעמיים כי טוב.

פיני כהן: מדריך בקבוצת נעל"ה, למשל, עובד שבתות וחגים.

פיני כהן: צריך לזכור שגם כשיש לילדים משפחות מארחות לא תמיד המשפחה המארחת פנויה לקבל אותם בשבת או בחג.

פיני כהן: משכורתו של מדריך כזה היא 4,624 שקל לחודש.

פיני כהן: את מי ניתן להשיג בשכר כזה?

פיני כהן: אלה תעריפים אבסורדיים.

פיני כהן: צריך לזכור שאנחנו מדברים על 85% מהסל של ועדת לאור, כשההנחה של ועדת לאור היתה ש-15% נוספים ישולמו על-ידי הבעלויות.

פיני כהן: בפועל הבעלויות לא משלמות את התוספת, והכפרים משנוררים, וגם הקיבוצים.

פיני כהן: התעריפים הבסיסיים של ועדת לאור הם אבסורדיים ב-85%, וזה אבסורד כפול.

זבולון אורלב: רשות הדיבור לאלכס הילבורן בענין תשלומי הורים.

זבולון אורלב: בבקשה.

אלכס הילבורן: אני רוצה להגיד משפט אחד שהוא מאד חשוב.

אלכס הילבורן: יש שירותים ומוצרים שהמדינה והרשות המקומית אינן מחויבות לתתם חינם.

אלכס הילבורן: לכן ההורים נדרשים לממן את השירותים האלה, כפי שיפורט בחוזר זה.

אלכס הילבורן: כהורה נחשב גם אפוטרופוס.

אלכס הילבורן: עוד הערה אחת אישית.

אלכס הילבורן: כבוד סגן השרה, אני מתריע.

אלכס הילבורן: ב-31 באוגוסט אנחנו נכנסים לשנה חמישית.

אלכס הילבורן: ללא מכרז לא נוכל להיכנס.

אלכס הילבורן: ילדי נעל"ה יישארו אצלכם בשדה התעופה, איש לא יפנה אותם למוסדות חינוך.

אלכס הילבורן: אין לכם זמן, אנחנו נכנסים לתקופה של קטסטרופה.

אלכס הילבורן: אני מזהיר, לא רק הקיצוץ, הסיפור הזה שבו אנחנו נמצאים היום כשאנחנו מתקרבים ל-31 באוגוסט זה סוף מועד ההארכה, ואנחנו נידרש לשנה חמישית.

אלכס הילבורן: זה בלתי-אפשרי.

אלכס הילבורן: החוק אומר שבאוגוסט יגיעו ילדי נעל"ה מחו"ל, י"א וי' החדשים, הם יישארו בשדה התעופה, לא יהיה מי שיקבל אותם ומי שיחלק אותם.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: דיאנה רייזמן, בבקשה.

דיאנה רייזמן: אני באתי מוכנה לדבר על הבעיות שלנו, וקיימות בעיות די גדולות.

דיאנה רייזמן: אני עליתי לפני שלוש שנים וחצי.

דיאנה רייזמן: למדתי באולפנית טבריה וגרתי בקיבוץ לביא.

זבולון אורלב: מה עשית כשסיימת ללמוד?

דיאנה רייזמן: עכשיו אני עושה שירות לאומי בכפר בתיה.

דיאנה רייזמן: אני עובדת עם חניכי עליית הנוער.

זבולון אורלב: יפה מאד.

דיאנה רייזמן: לקחתי נייר ועפרון והתחלתי לציין נקודות מה הן הבעיות שלנו ולא יכולתי לסיים כיוון שיש די הרבה בעיות.

דיאנה רייזמן: יש פער גדול בין זכויות של חייל בודד לבין זכויות של בת שירות בודדה.

זבולון אורלב: ישעיהו יחיאלי סיפר לי על הבעיה הזאת לפני כחודש-ימים.

זבולון אורלב: ביקשתי פנייה וקיבלתי, ואני מטפל בסוגייה הזאת.

זבולון אורלב: אבל חשוב מאד שהיא תעלה גם כאן.

דיאנה רייזמן: אני רוצה לציין כמה נקודות די חשובות לנו.

דיאנה רייזמן: נקודה ראשונה – שכר-דירה.

דיאנה רייזמן: לדוגמה, אם חייל בודד יכול אחרי הצבא לחזור לדירה ומממנים לו את דמי השכירות של הדירה, לבת שירות בודדה אין הזכות הזאת.

דיאנה רייזמן: לדוגמה, אני עדיין במצב די טוב, כי אני יכולה להישאר בפנימייה, אבל בת שירות שיוצאת מדירת שירות וצריכה לגור איפה שהוא, אין לה הזדמנות כזאת.

זבולון אורלב: כמה בנות נעל"ה נמצאות בשירות לאומי?

זבולון אורלב: לכמה בנות נוגעת הבעיה הזאת?

דיאנה רייזמן: אני לא יודעת בכמה בנות שירות מדובר, אבל אני יודעת שבקבוצה שלי היו 21 בנות ו-19 מהן הלכו לשירות לאומי.

זבולון אורלב: אומר לי יחיאלי שצריך לפתור בעיות של 100 בנות.

זבולון אורלב: אני מאמין שוועדת החינוך והעומד בראשה יצליחו להשפיע לפתרון הבעיה הזאת.

זבולון אורלב: לפני חודש-ימים מסרו לנו על כך.

זבולון אורלב: עשינו מהלך גדול מאד של השוואת התנאים של בנות שירות לאומי לאלה של חיילות – בנסיעה ובביטוח בריאות – ואני מקווה שגם בענין הזה נצליח.

זבולון אורלב: תדעי שיש לך זכות, שאת תהיי החלוצה שמעלה את הנושא הזה.

זבולון אורלב: צבי היה צריך להעלות את הקשיים שיש לעולים חדשים בבחינות בגרות.

זבולון אורלב: אני מציע שתדברו עם המשרד, ואם יהיה צורך להקדיש לנושא הזה דיון נפרד, נקדיש לזה דיון נפרד.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ילדי ובוגרי נעל"ה.

משולם נהרי: אני התוודעתי לנעל"ה מקרוב רק לפני כמה שבועות, בתקופת המשבר, כאשר סיירתי במוסדות נעל"ה יחד עם מנהלת נעל"ה.

משולם נהרי: סיירתי במוסדות הדתיים והחרדיים.

משולם נהרי: נפגשתי עם התלמידים ואני אומר לכם שהרושם הזה מלווה אותי עד היום.

משולם נהרי: אי-אפשר לתאר את ההרגשה.

משולם נהרי: זה היה מרנין לראות את הילדים, איך קולטים אותם, ואת הבית החם שנותנים להם, וצריך לזכור שזה הבית הראשון, מפני שהם עוזבים לא רק את הארץ, את המולדת, את המשפחה והכל ובאים למקום שהם לא מכירים.

משולם נהרי: אני אומר לכם את זה כמנהל פנימייה.

משולם נהרי: ההתרשמות שלי שהטיפול שהם מקבלים במסגרת המוסדות שקולטים אותם הוא הרבה מעבר למה שילד פה בארץ מקבל במסגרת הפנימייה.

משולם נהרי: עם כל הרגישויות, יוצאים מכליהם כדי לתת להם את המקסימום כדי לעזור ולסייע להם, כדי לקדם אותם, כדי להראות שבסופו של דבר היה כדאי להם לבוא לארץ.

משולם נהרי: נעל"ה זה ראשי תיבות של נוער עולה לפני הורים, ואני חושב שהסיסמה של נעל"ה צריכה להיות קומו ונעלה ציון אל ה' אלוקינו.

משולם נהרי: כשאנחנו שומעים היום על עליית האנטישמיות בצרפת, על המשבר החברתי והכלכלי בארגנטינה, אני חושב שזה צו השעה.

משולם נהרי: אמנם עד היום כ-91% מהעבודה נעשתה בברית-המועצות לשעבר, אבל היום מדובר במאות ואף יותר של נערים ונערות שחפצים לעלות לארץ.

משולם נהרי: אפשר לקלוט אותם, ולא חסר תקציב לצורך קליטתם.

משולם נהרי: מבחינת משרד החינוך הפרוייקט הזה חשוב מאד.

משולם נהרי: אבל הייתי רוצה לעשות קצת סדר בדברים, ואני אומר לכם את זה גם מניסיוני, לא אמרו לי מה להגיד.

משולם נהרי: באתי לשמוע, ואני בא לכאן עם התרשמות מאד חיובית ומאז אותו ביקור אני בקשר עם מנהלת נעל"ה, עם מר ישעיהו, אנחנו יושבים ואני אעשה את כל המאמצים כדי שהמנהלת הזאת תמשיך ותפעל, כי לה יש הניסיון, לה יש הכישורים והיכולת, והיא עושה את העבודה בהצלחה מרובה.

משולם נהרי: אבל כשמדובר בעולים ובטיפול בהרבה-הרבה מעבר לפנימייה רגילה, לילד ישראלי שנמצא בפנימייה צריך לתת את ה-100%.

משולם נהרי: זה המינימום שצריך לעשות – לתת 100% ועדת לאור, ואני לוקח על עצמי, יחד עם האוצר ומשרד החינוך לקיים דיון בנושא הזה ולפחות לגבי נוער נעל"ה שיקבלו מימון מלא של 100% ועדת לאור.

משולם נהרי: אני מקווה שאצליח.

יורי שטרן: השאלה היא איזה תנאים.

יורי שטרן: כשאתה אומר שאין קיצוץ בהחזקת הילדים, פירושו של דבר שמתוך חמישה מיליון שקל של התקורה, מקצצים 60%.

יורי שטרן: מי יכול לעמוד בקיצוץ של 60%?

משולם נהרי: יש חוק המכרזים ויש בו כללים ברורים מה הם מחייבים, ויש ועדת מכרזים והיא תצטרך לבדוק את כל הדברים האלה, אם הם עומדים בחוק או לא.

משולם נהרי: אני הייתי מציע שנעל"ה ייהפך ליחידה בתוך המשרד.

משולם נהרי: אין יותר טוב מזה.

משולם נהרי: עם הניסיון שלהם ועם היכולת שלהם הם צריכים להיות חלק מהמשרד.

משולם נהרי: אבל מאחר שזה גוף חיצוני, והוא חשוב למשרד, המשרד בינתיים הקפיא את כל הנושא של המכרז, ואז המשרד לא יכול להתקשר מעבר להצעה הזולה ביותר, והפער בין שתי ההצעות הוא שלושה מיליון שקל.

משולם נהרי: אני אומר שיש דברים שעדיין לא נלקחו בחשבון.

משולם נהרי: המשרד החליט שהוא מאד מעוניין שמנהלת נעל"ה תמשיך ללוות את כל הפרוייקט הזה, ויהיה מכרז – או פטור ממכרז או מכרז.

משולם נהרי: כל הנושא הזה ייבדק.

משולם נהרי: כל הנושא של צרפת וארגנטינה לא נלקח בחשבון במכרז הקודם, וזה משנה את המצב.

משולם נהרי: בכל מקרה, בעוד שבועיים הנהלת המשרד תתכנס לדון בנושא הזה עם מנהלת נעל"ה.

משולם נהרי: אנחנו נעשה הכל כדי שעד אז יהיו לנו פתרונות, תוך לקיחה בחשבון של דברים שלא נלקחו בחשבון בעבר, כדי לאפשר להם להמשיך לעשות את הדברים באותו להט עשייה ובאותה הצלחה, כי טובתם של הנערים היא טובת כולנו.

יורי שטרן: יש לי הצעה, שבתנאי המכרז ייכתב שמי שמשתתף במכרז חייב להיות גוף שיש לו ניסיון של לפחות עשר שנים בקליטת ילדים עולים.

אריה קרול: אדוני סגן השר, כן יהי רצון.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את הישיבה ולומר שהוועדה המשותפת לוועדת החינוך והתרבות ולוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, קובעת בתום עשר שנים לפעילות נעל"ה כי תוכנית זו היא תוכנית חינוכית לאומית ציונית חשובה ביותר ויש לה הישגים לימודיים חינוכיים וציוניים מרשימים.

זבולון אורלב: הוועדה רוצה לברך את האגודה לקידום החינוך שבמסגרתה פועלת המנהלת, ואת העומד בראשה ד"ר פלטי סתוי, את מנהלת נעל"ה שבראשה עומד ישיעהו יחיאלי, את הסוכנות היהודית, את משרד הקליטה ואת כל יתר משרדי הממשלה, אבל בעיקר לברך גם את מנהלי מוסדות החינוך, את המנהלים ואת המורים, לברך את התנועה הקיבוצית על תרומתה, את פרוייקט "רעות" על המשפחות המארחות.

זבולון אורלב: אני גם חושב שהוועדות יכולות לברך על החזון לראות בתוכנית נעל"ה כבית הספר התיכון העולמי של העם היהודי, וקוראות לממשלת ישראל להרחיב את התוכנית בשלבים כדי למלא את החזון הזה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה.

זבולון אורלב: - - - - - - - - - - -