ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 194, 2002-02-12 12:00

צבי הנדל: צהרים טובים לכולם, ברוכים הבאים מכל רחבי הארץ, איש-איש לפי מעלתו וכבודו.

צבי הנדל: נושא היעלמותם של ילדי תימן וחטיפתן של חלק מהנשים הצעירות דאז, הוא פצע פעור, כאב מתמשך.

צבי הנדל: נעשו בדיקות בנושא, היו ועדות ואף אחת מהוועדות לא הצליחה להביא למצב שהציבור היקר והקדוש של עולי תימן, שמיוצגים כאן על-ידכם, יגיע לרוגע ולשלווה ויאמין שהגיעו לחקר האמת ובא לציון גואל.

צבי הנדל: מה שניתן היה למצוא נמצא, ומה שלא ניתן – לא נמצא.

צבי הנדל: פצע פעור כזה בין אחים הוא הדבר הפחות בריא שיכול להיות במדינה מתוקנת שהוקמה בארץ-ישראל אחרי אלפיים שנות גלות.

צבי הנדל: החשדנות הזאת והכאב הגדול, שחלק מהאנשים התבטאו שבשבילם זוהי שואה; הכעסים הגדולים, הרצון של חלק מהאנשים, בצר להם, להביא את הענין עד כדי דיון בבית המשפט הבין-לאומי בהאג, שוודאי לא ידוע באהבתו הגדולה לישראל, נושא שלנו, יהודי, בעיה כאובה בין אחים, יגיע לבית משפט בהאג, הביא אותי לכנס כמה ישיבות, לאור דרישתם של חברי הכנסת, חברים מבני העדה, בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, שם ישבנו, אנשים מכל הגוונים הפוליטיים של הבית הזה, והדבר האחד שאיחד את כולנו הוא להגיע לאמת בנושא היעלמותם של הילדים.

צבי הנדל: הגענו למסקנה, על-מנת שהחשדנות הזאת תתפוגג, שחקר אמיתי יכול להיעשות רק על-ידי אנשים שיש להם מוטיבציה עצומה למצוא את האמת.

צבי הנדל: לא מספיק שיהיו אלה אנשים הגונים וישרים.

צבי הנדל: אני לא מטיל דופי באף אחד.

צבי הנדל: אני יודע שחלק מכם כן מטילים דופי, אבל אני לא הולך עכשיו לשפוט אף אחד מאלה שישבו בוועדות.

צבי הנדל: אני רוצה להגיע לאמת.

צבי הנדל: אני רוצה שיחד אתכם אני אוכל להסתכל זה לזה בעיניים ולדעת שהגענו עד האפשרות של חפירה לעומק האמת וגילינו את מה שניתן לגלות.

צבי הנדל: אחרי למעלה מחמישים שנה בשביל להגיע לחקר האמת צריך המון מוטיבציה, צריך רצון עז, צריכים להיות אנשים שזה בוער בעצמותיהם, שיהיו מוכנים להפוך את הלילה ליום, לנבור בערמות של ניירות, לחקור בלי סוף ולהפוך כל אבן אפשרית ולהגיע לתוצאות.

צבי הנדל: לכן, יחד עם חבריי הגשתי שתי הצעות-חוק, שאני מאמין שכשנעביר אותן נוכל לעלות למסלול שאולי, בעזרת השם, מתוך אמונה עמוקה שאכן כך יהיה, נגיע לחקר מקסימלי אפשרי שיביא בסוף לאמונה שהתוצאות של הוועדה הזאת יהיו התוצאות האמיתיות.

צבי הנדל: במה שונה הוועדה הזאת מכל הוועדות שהיו עד עכשיו?

צבי הנדל: כי הרי עוד ועדה, עוד ועדה ועוד ועדה, ועדות שנותנות פרנסה לכל החיים לכולם – קצנו בענין הזה.

צבי הנדל: כשישבתי עם החברים הגענו למסקנה שהוועדה צריכה להיות מורכבת מאנשים שאת שמותיהם נרשום בעצה אחת עם הממשלה, אם הם אנשים שיישלחו רק על-ידי המשפחות שנפגעו, כולם צריכים להיות מקובלים על נציגי העדה.

צבי הנדל: אפשר למצוא בין אנשי העדה ואפשר למצוא מחוצה לה אנשים נאמנים על העדה, אנשים בסיווג ביטחוני הגבוה ביותר.

צבי הנדל: יש היום, ברוך השם, יוצאי עדת תימן כמעט בכל גוף ביטחוני ולא ביטחוני, ממשלי ולא ממשלי.

צבי הנדל: אין בעיה למצוא חמישה אנשים שכולם יהיו מקובלים על האנשים שבמשך שנים נושאים על גבם מטען כואב, צורב בלב.

צבי הנדל: אני מאמין שתוקם ועדה כזאת, על-פי חוק.

צבי הנדל: לא ברצונו של מאן דהוא ולא על-פי קביעתו של איש בודד זה או אחר נגיע בסופו של דבר לחקר המקסימלי האפשרי, ואולי גם בתוך החקיקה נכניס את כל הכלים האפשריים גם בגופים בצה"ל, בעלי מקצוע שחוקרים נעלמים, נעדרים.

צבי הנדל: הוועדה הזאת תוכל להשתמש בכל הכלים האפשריים, בעזרת השם.

צבי הנדל: החוק השני מדבר על בנק DNA שימומן על-ידי המדינה.

צבי הנדל: כל משפחה שעברה את האסון, לדעתה, תיכנס לבנק הזה, תתרום דגימה ואחר-כך כל ילד מאומץ שמחפש, או חושב, או מרגיש שמא גם אני מאותם ילדים וכך אומצתי, יוכל לגשת לבנק הזה ובקלות יחסית ייתן דגימת דם וכך ניתן יהיה לבדוק אם הוא שייך לאחת המשפחות שפנו לבנק הזה.

צבי הנדל: אני מאמין ששני החוקים האלה גם יחד, שאותם כבר הנחתי על שולחן הכנסת, לכשיגיעו לידי אישור סופי בקריאה השלישית וייצאו לדרך, יביאו למה שעד היום לא הצלחנו להביא – קרי, להורדת המתח העצום שיש לנו היום בתוך אוכלוסייה יקרה של מדינת ישראל.

צבי הנדל: ברוכה הבאה גברתי השרה ציפי לבני.

צבי הנדל: אנחנו יוצאים לדרך.

צבי הנדל: אני אזדקק לעזרה עד להעברת החוקים, כי חלק מהפעילות הזאת היא לעורר את חברי הכנסת להצביע בבוא היום בעד החוק.

צבי הנדל: כי אם החוקים לא יעברו, כל התוכניות היפות האלה לא יועילו.

צבי הנדל: כל מפלגה, כל מי שיכול ידאג שחבר הכנסת שמייצג אותו יהיה נוכח בהצבעה ויצביע בעד החוק כדי שהחוקים האלה יעברו בקונסנסוס מלא של כל הבית.

צבי הנדל: זה גם ייתן לוועדה את הכוח המוסרי, החוקי, על-מנת שהיא תצא לדרך ותוכל לעשות את עבודתה נאמנה.

צבי הנדל: אנחנו נתחיל בהקרנת סרטון ולאחר-מכן יפתח ידידי ד"ר משה נחום, נשיא הפדרציה העולמית ליהדות תימן.

צבי הנדל: אני כבר מבקש, פרט לד"ר נחום, שנתתי לו קצת יותר זמן דיבור, בזכות היתרון היחסי שיש לו גם בתואר וגם בעמל הרב שהוא השקיע בארגון היום הזה וגם בהבאת החוקים עד היום, כל מי שיעלה אחריו יצמצם את דבריו לשלוש דקות.

צבי הנדל: אנשים צריכים לשמוע דברים מתומצתים, חדים וברורים.

צבי הנדל: תודה לכולכם.

צבי הנדל: שיהיה לנו יום מועיל ומוצלח.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: (מוקרן סרטה של אילנה דיין במסגרת התוכנית "עובדה").

צבי הנדל: ד"ר משה נחום, נשיא הפדרציה העולמית ליהדות תימן, ובענין הזה הקטליזטור שעומד מאחוריי ועוזר לי בענין, וכפי שאמרתי, בעזרת השם בכוחות משותפים נעשה ונצליח.

צבי הנדל: בבקשה.

ד"ר משה נחום: כבוד השרים, חברי הכנסת, כבוד הרבנים, כבוד יושב-ראש הוועדה חבר-הכנסת צבי הנדל.

ד"ר משה נחום: רק הבוקר קיבלתי שני מסמכים מזעזעים.

ד"ר משה נחום: אם שציפתה כל חייה לבנה הלכה לעולמה ביגון.

ד"ר משה נחום: אני בוש ונכלם שקיבלתי מסמך כזה.

ד"ר משה נחום: לילד קוראים חלא ישראל מראש העין.

ד"ר משה נחום: יש תאריך כניסה לקופת-חולים, שנת עלייה, כתובת, מרשם – יולי 1973.

ד"ר משה נחום: מזעזע אותי לראות שכותבים על ילד יהודי "לא יהודי".

ד"ר משה נחום: אתם יודעים מה זה עושה להורים שמקבלים מסמך של ילד שהוא לא-יהודי, בתוך ארץ-ישראל?

ד"ר משה נחום: זה מזעזע.

ד"ר משה נחום: ראיתם את האישה הראשונה שלקחו את הילד שלה ולא נתנו לה אפילו להיניק אותו.

ד"ר משה נחום: מה זה צריך לומר לנו, שהילדים היו באמת כל-כך חולים והם מתו?

ד"ר משה נחום: ילד בן עשרה חודשים, אמו מתחננת במטוס במשך שמונה שעות שיאפשרו לה להיניק את הילד – גם זה לא.

ד"ר משה נחום: מגיעים לשדה התעופה, היא יורדת ראשונה.

ד"ר משה נחום: המשטרה אפילו לא נותנת לה לעבור את המחסום, להציל את הבן שלה.

ד"ר משה נחום: זה לא קרה.

ד"ר משה נחום: אב שהלך ביום שבת קודש להציל את בתו מידי החוטפים – יעקב סאלם ג'רפי, זכרונו לברכה, רוצחים אותו בשלוש יריות.

ד"ר משה נחום: הרוצח לא הובא למשפט, המקרה לא נחקר והנאשם אפילו לא נכנס לבית-סוהר.

ד"ר משה נחום: אני נותן לכם נקודות, חברי הכנסת והשרים המכובדים, שתבינו מה יש להם להסתיר.

ד"ר משה נחום: הם מסתירים הרבה מאד דברים מזעזעים.

ד"ר משה נחום: אני אגע בנקודה מאד-מאד קשה.

ד"ר משה נחום: רציתי להקרין לכם סרט בן עשרים דקות, שהיה מזעזע אתכם, אבל נתבקשתי לצמצם.

ד"ר משה נחום: ילד בן 12.5, לוקחים את אמו בצהרי היום, בחודש השמיני להריונה.

ד"ר משה נחום: לאב קראו ישעיה דוד, גבר בן 40, אשתו בת 32.

ד"ר משה נחום: לוקחים אותה עם הבעל ועם הילד לבית-חולים, המשטרה מגרשת אותם, כי הם התנגדו, ואחרי יומיים משחררים אותם, הם באים ורואים את האמא מנותחת.

ד"ר משה נחום: בערב, כי המשטרה לא יכלה אז לעצור ליותר מ-48 שעות, הם באים ורואים את האם מנותחת.

ד"ר משה נחום: הוא מתאר איך הוא רואה אותה תפורה מכאן עד הבטן למטה, אין עובר, והאישה ששוכבת לידה בחדר אומרת: יש לכם ילדה יפהפיה.

ד"ר משה נחום: באותו יום קוברים אותה בלי עיניים ובלי חלקים פנימיים.

ד"ר משה נחום: זאת האישה היחידה שנקברה במדינת ישראל, זאת האישה היחידה שאנחנו יודעים מה קרה לה, מבין עשרות נשים שנחטפו.

ד"ר משה נחום: אני הגעתי הבוקר עם עיתונאית אמיצה באופן בלתי-רגיל.

ד"ר משה נחום: זאת העיתונאית השנונה, יש לה עצבי ברזל, לב ברזל, אבל לפחות יושר וכנות שלא רואים אצל אף עיתונאי.

ד"ר משה נחום: כשסיירתי אתה ברחבי הארץ כדי לבדוק את המקרים של הנשים הנעדרות ראיינו שמונה מקרים.

ד"ר משה נחום: במושב אליכין יש שלושה מקרים של נשים, ראיינו שניים.

ד"ר משה נחום: זקן שפוף אמר לנו: הלכתי לבית-חולים כי הרגשתי לא טוב.

ד"ר משה נחום: היתה לי שפעת, נזלת.

ד"ר משה נחום: אמרו לי ללכת לרופא, הלכתי.

ד"ר משה נחום: חזרתי, אין לי אישה וילד.

ד"ר משה נחום: חטפו את אשתו ואת הבת.

ד"ר משה נחום: הוא לא מפחד, הוא הולך מפרדסיה עד תל-אביב ברגל, ביום גשום, עם סנדלים, עולה חדש, ישר למשרד של בן-גוריון זכרונו לברכה, ובן-גוריון נותן מייד הוראה לסייר בבתי החולים.

ד"ר משה נחום: הוא נותן לו אישור והוא מסייר בכל בתי החולים, ואין אישה.

ד"ר משה נחום: האדמה בלעה אותה.

ד"ר משה נחום: גבר הולך להביא לאשתו ארוחת צהריים, לפנק אותה בחודש השמיני להריונה, הוא חוזר – אין אישה.

ד"ר משה נחום: לוקחים אישה בת 30, יפהפייה, מביתה במחנה הקליטה לבית-חולים רמב"ם בחיפה.

ד"ר משה נחום: מנתחים אותה.

ד"ר משה נחום: למחרת המשפחה באה לבקר אותה – אין אישה.

ד"ר משה נחום: ויש עוד מקרים רבים.

ד"ר משה נחום: זה לא עשרה ולא עשרים, אבל לפחות חשפנו שמונה מקרים וקיוויתי שמהם נלמד מה קרה.

ד"ר משה נחום: לא ייתכן שיביאו עדה כל-כך קדושה, כל-כך נאיבית, בעלת טוהר מידות.

ד"ר משה נחום: התימנים מעולם לא עשו רע לאדם.

ד"ר משה נחום: היה לנו מקרה שאחד העולים החדשים, יצחק נהרי, נפגע בתאונת דרכים.

ד"ר משה נחום: הסברתי לו שהוא יכול להגיש תביעת נזיקין.

ד"ר משה נחום: הוא אמר: מה?

ד"ר משה נחום: אני באתי לארץ-ישראל לעשות לה נזקים?

ד"ר משה נחום: הייתי צריך להביא את חברת-הכנסת נעמי בלומנטל, כיושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה, אליו הביתה לשכנע אותו שיש לו זכות לתבוע.

ד"ר משה נחום: הוא היה כל-כך עקשן.

ד"ר משה נחום: אשתו ברחה לתימן ונאלצנו להחזיר אותה.

ד"ר משה נחום: תודה לאל, הוא לפחות נכנע, אבל הוא על כסא גלגלים.

ד"ר משה נחום: מהמקרה הזה תבינו מהי הבעיה של יהודי תימן – התמימות, טוהר המידות.

ד"ר משה נחום: 1,100 שנות קיומה של ארץ-ישראל אחרי הגלות שהיתה לנו לפני אלפיים שנה מגיעים יהודים.

ד"ר משה נחום: הוכחות ראשונות יש לנו מכתבי הרמב"ם בהן הוא כתב שיהדות תימן אירחה אותו בעכו, בירושלים, בטבריה ובצפת, והיו שם 750 יהודים תימנים.

ד"ר משה נחום: זה לא מופיע בספרי ההיסטוריה.

ד"ר משה נחום: יש לנו עדויות לא רק מהרמב"ם שיושב בארץ, אלא רבנו עובדיה מברטנורא מגיע לארץ והוא כותב לאחיו בגולה בשנת רמ"ט: איזו עדה נפלאה אני פוגש, איזה גאונים, איזה תלמידי חכמים.

ד"ר משה נחום: הכל הם יודעים בעל-פה, מגדולים ועד קטנים, והם 14,500 יהודים היום בישראל, למעלה משני-שלישים יהודים תימנים.

ד"ר משה נחום: יש להם 18 ישיבות שמחנכות לתורה ולעבודה.

ד"ר משה נחום: יהודים נוהרים להגיע לארץ-ישראל אחרי אלפיים שנות גלות, מגיעים לעדן, ומה קורה שם?

ד"ר משה נחום: אומרים להם: המטוס ייפול אם תעלו עם הזהב ועם הכסף ועם כל הרכוש.

ד"ר משה נחום: לקחת ספרי קודש, כתבי-יד עתיקים ולביים שריפה ביפו בשנת החמישים.

ד"ר משה נחום: כשעלינו ב-1942 אמרו לנו שאנחנו לא יכולים לעלות באונייה הזאת, כי אם יש בה נפשות יהודיות יש חשש, אי-אפשר לקחת את הרכוש.

ד"ר משה נחום: את הספרים מאז לא ראינו.

ד"ר משה נחום: השחצנות של אנשי הממסד והסוכנות, כשהגענו לירושלים ולתל-אביב לבקש את הספרים.

ד"ר משה נחום: סבי המנוח היה הרב הראשי של ארץ תימן, הרב מורי יחיאל נחום זצ"ל.

ד"ר משה נחום: אני בא עם אבי המנוח ואתם, והם אומרים להם: האונייה טבעה.

ד"ר משה נחום: מה זה טבעה?

ד"ר משה נחום: כשעלו ב-1949 כל הרכוש התימני באונייה "לוצ'אי" שהגיעה לאילת, מעבירים את הסחורה ליפו, כאילו, ושם ביצעו שריפה.

ד"ר משה נחום: אחיזת עיניים.

ד"ר משה נחום: לקחו לנו את כל הרכוש הרוחני, הנשים, הילדים, ושיטו בנו 53 שנים.

ד"ר משה נחום: יש לכם מושג איפה אנחנו עומדים?

ד"ר משה נחום: במקרה של דוד שוקר גילינו את בתו רק בגלל הבג"צ שהוגש, אחרת לא היו פותחים את תיק האימוץ שלה, אבל לא כך קרה לגבי הילדים האחרים.

ד"ר משה נחום: אני רוצה להתייחס עכשיו לוועדת החקירה הממלכתית.

ד"ר משה נחום: איך ייתכן שמקימים ועדת בדיקה – 342 ילדים מתים ולא קמה זעקה?

ד"ר משה נחום: מה קרה לאנשי משרד הבריאות?

ד"ר משה נחום: ילד אחד נעדר, יש צעקה.

ד"ר משה נחום: עשרה ילדים זה עשר אמהות צועקות.

ד"ר משה נחום: מאה ילדים, מאתיים, שלוש מאות.

ד"ר משה נחום: מה, לא בודקים מה קורה, למה הזעקה הזאת?

ד"ר משה נחום: הורים הולכים למשטרה והמשטרה לוקחת את הניירות ולא מחזירה להם אותם?

ד"ר משה נחום: האם ועדת החקירה לא יכלה לשאול?

ד"ר משה נחום: ועדת שלגי קמה כדי לברר מה עשתה ועדת הבדיקה, ומתברר שהוסיפו פשע על חטא.

ד"ר משה נחום: כל הילדים מתו.

ד"ר משה נחום: ניסו לקבור 200 ילדים בכפר יונה ובבוקר צלצלתי לראש עיריית ראש העין יגאל יוסף ואמרתי לו: תבוא מייד להתראיין, אני לא רוצה לדבר אל התקשורת.

ד"ר משה נחום: פה קברו את 200 ילדי תימן הנעדרים בקבר אחים, ארבעה מטר על ארבעה מטר ושמים שם שלט ששם נקברו 200 ילדים.

ד"ר משה נחום: ראיתם בסרט את עו"ד צוברי מטייל בין הקברים.

ד"ר משה נחום: הרבה שנים עקבתי אחרי בית הקברות הזה.

ד"ר משה נחום: איך יכול להיות ששמים מרצפה 20 X 40 ללא שום שם, לא ילד, לא שם של ההורים?

ד"ר משה נחום: שום דבר, מרצפה ריקה של רחובות.

ד"ר משה נחום: ואחר-כך שולפים את המרצפות, בגלל הרעש, עושים נאדה באורך של 30, 40 ו-50 מטר, ואז מנסרים ושמים פלחי שיש עם שמות.

ד"ר משה נחום: ועדת החקירה הממלכתית באה ובודקת ופותחת קברים.

ד"ר משה נחום: כהן, שהוא עיראקי, לא תימני, אומר: אבל תראו לי איזו שהיא עצם של הבת שלי שנמצאת פה.

ד"ר משה נחום: אין עצם.

ד"ר משה נחום: לא ייתכן, החוקרים הדגולים מלונדון – אני קורא דו"ח שלהם, שמפענחים 4,050 שנה מתקופת הפרעונים, בודקים את הילדים, ריבונו של עולם, ומוצאים שיש שערות – לא מאלה שחנטו, אלה שנקברו – רואים עוד עצמות.

ד"ר משה נחום: ופה בא פתלוג ראשי של מדינת ישראל, פרופ' יהודה היס, ומשקר במצח נחושה ואומר: העצמות ברחו, נסחפו, טיילו.

ד"ר משה נחום: בסוף מתברר שהיהודי הזה סוחר בחלקי אדם.

ד"ר משה נחום: איך ייתכן שוועדת החקירה הממלכתית לא חשבה שאם הוא אומר שהעצמות נסחפו, אולי אפשר לפתוח קברים, אפילו של ילדים אחרים, לא של תימנים ולראות אם גם שם נסחפו.

ד"ר משה נחום: ועדת החקירה הממלכתית לא עושה את זה.

ד"ר משה נחום: חברת CBS הקרינה לפני שבועיים סרט בארצות-הברית על עשרת אלפים ילדים שנמכרו בתוך ארצות-הברית, קנדה ואוסטרליה.

ד"ר משה נחום: זה דיווח עיתונאי, לא אני אמרתי את זה.

ד"ר משה נחום: זאת נקודה מאד חשובה.

ד"ר משה נחום: 1,033 ילדים, המשפחות מופיעות בפני ועדת החקירה והוועדה מכריזה ש-700 מהילדים מתו, 56 נעדרים ו-277 ילדים לא יודעים מה עלה בגורלם.

ד"ר משה נחום: האם כל הענין הזה רציני?

ד"ר משה נחום: האם זה ייתכן, רבותיי חברי הכנסת והשרים?

ד"ר משה נחום: ועוד כועסים כשאומרים שנפתח תיק בבית-משפט בין-לאומי.

ד"ר משה נחום: הם רואים ש-53 שנים משטים בנו.

ד"ר משה נחום: רבותיי חברי הכנסת והשרים, אם הם מחכים שהזקנים האלה ימותו, שיסתכלו קצת קדימה ויראו את הנכדים שלהם.

ד"ר משה נחום: אלה לא יוותרו.

ד"ר משה נחום: גם בני המשפחות שחיות באמריקה רואים בכל הממסד שלנו כאילו משפילים עדה, מרמים אותה, בוזזים אותה.

ד"ר משה נחום: אנחנו צריכים לשמוע היום שירי אנחה?

ד"ר משה נחום: יושבות נשים ומקוננות.

ד"ר משה נחום: תכף תשמעו את שוש רם שרה שיר על עצב של תימנייה שגנבו את אחותה, אסתר כהן.

ד"ר משה נחום: ששי יעיש ודאי ישיר היום את השיר "סעידה".

ד"ר משה נחום: לא יכול להיות שיורידו אלי קבר סופר סת"ם, איש קליגרפיה, איש אמנות.

ד"ר משה נחום: הקליגרפיה הזאת נוסדה לפני 2,580 שנה על-ידי פרקלס והפיארס והם קישטו את כל מקדשי האלים.

ד"ר משה נחום: היום הוא קידש שם שמיים וקידש לנו וקישט לנו את זכותנו על ארץ-ישראל באותיות של קידוש לבנה.

ד"ר משה נחום: לסיום, מוריי ורבותיי, יש לנו כאן נתון מאד חשוב, והוא שיושב-ראש ועדת העלייה והקליטה החליט שהוא לוקח את הענין הזה לידיו, ויבורך על כך.

ד"ר משה נחום: יכול להיות שהוא "מורעל", מאחר שהיום יש לו תימני בבית והוא מלמד אותו איך לאכול זחוק.

ד"ר משה נחום: אני לא יודע איך להודות לו.

ד"ר משה נחום: אין לי ספק שכל חברי הכנסת והשרים שיושבים כאן, ואני מכיר את ציפי לבני, היא לוחמת לא קטנה, אני מאמין שחברי הכנסת והשרים יתמכו הפעם בהצעת החוק.

ד"ר משה נחום: אני רוצה לבקש שהפעם יחקרו באופן יסודי לאן נעלמו הנשים.

ד"ר משה נחום: אנחנו לא רוצים להעמיד אף אדם למשפט.

ד"ר משה נחום: לצערי הרב, ועדת החקירה הממלכתית לא עשתה אפילו בדיקות DNA, לא הצליבה מידע, לא הצליבה מסמכים, לא הגיעה לאמת.

ד"ר משה נחום: לא ייתכן שרק יכתבו לנו: אנו משתתפים בצערכם.

ד"ר משה נחום: אני מבקש מחברי הכנסת שיתנו לנו סוף-סוף לחקור את הפרשייה העגומה הזאת בתוך המדינה, שחס ושלום היא לא תצא מחוץ למדינה, אבל המדינה צריכה להבין שאם הגיעו כמה עשרות ספרי תורה עתיקים של יהודי תימן, שנכתבו על עור צבי, לא על קלף, שחלק מהם כבר היו טפטים, נשיא המדינה והרב הראשי לישראל מקבלים אותם, ומעריכים אותם בלמעלה מ-100 מיליון דולר, אני חושב שהגיע הזמן להסתכל עלינו בצורה חיובית ולאפשר לנו לחקור, הפעם בתקציב שלהם, את האמת לאמיתה.

ד"ר משה נחום: ואני מבטיח לכם ששום אדם לא יעמוד למשפט.

ד"ר משה נחום: תודה רבה לכם.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: דברים שיוצאים מן הלב נכנסים אל הלב.

צבי הנדל: אני מסכים להגדרה של משה לגבי השרה ציפי לבני, למרות שלפעמים יש בפוליטיקה נושאים שיש עליהם חילוקי-דעות, אבל אין חילוקי-דעות על כך שהיא "עשר".

צבי הנדל: בבקשה כבוד השרה.

ציפי לבני: תודה רבה ויישר כוח ליושב-ראש הוועדה חבר-הכנסת הנדל.

ציפי לבני: תודה רבה לידידי ד"ר משה נחום שמנהל את המאבק, ידידי ראש עיריית ראש העין יגאל יוסף שנמצא כאן, חבריי חברי הכנסת.

ציפי לבני: באתי להזדהות עם הכאב שלכם, באתי לומר לכם שהצעקה הזאת שנשמעת כל-כך הרבה שנים לא נופלת על אוזניים ערלות אלא נכנסת אל הלב.

ציפי לבני: באתי לומר לכם שאני לא יודעת מה היה, אבל אני יודעת שלכם לא יכולה להיות מנוחה לפני שאתם תדעו בוודאות מה עלה בגורל יקיריכם.

ציפי לבני: באתי לומר שהפצע הזה בלב כל אחד ואחד מכם חייב להיות ולהישאר פצע בחברה הישראלית כולה ולא דבר ששייך רק לכם כפרטים, או לכם כעדה.

ציפי לבני: באתי להגיד שכאם אני רק יכולה להבין אולי את הקצה מן הקצה של הקצה של תחושת הפרידה הזאת שלא נגמרת, תחושת אי הוודאות שלא יודעים מה קרה.

ציפי לבני: לכן אני מתחייבת היום לעשות ככל שניתן כדי שיבוא מזור לכאב שלכם ופתרון לפצע הזה.

ציפי לבני: בהצלחה.

צבי הנדל: תודה לגברתי השרה.

צבי הנדל: אני מתכבד להזמין את ראש עיריית ראש העין, ידידנו יגאל יוסף.

צבי הנדל: בבקשה.

יגאל יוסף: ברשותכם, ציבור יוצא תימן, גם בשמכם, בשם כל המשפחות אני מצטרף ומודה לצבי הנדל על היוזמה הגדולה והחשובה לקדם ולהשאיר בתודעה הציבורית את פרשת ילדי תימן.

יגאל יוסף: תודה לך, ואני מקווה שהצעות החוק שאתה מוביל יגשימו ויתעשרו בגיבוי של כל חברי הכנסת שנמצאים כאן, ובתמיכת כולנו.

יגאל יוסף: כי לא מספיק שאתה תוביל את החוק יחד עם חברי הכנסת, חשוב שכולנו נהיה עם היכולת ליצור לחץ ציבורי כדי שהצעות החוק יתגשמו.

יגאל יוסף: אני גם רוצה להודות בשמכם לשני חברי כנסת, לרב אריה גמליאל ולזבולון אורלב, שהגישו לכנסת הצעה לסדר-היום שבעקבותיה הגענו לוועדת העלייה והקליטה, ומשם המומנטום נמשך.

יגאל יוסף: לכל חברי הכנסת הרבה תודה.

יגאל יוסף: לרבנים, ציבור יקר וקדוש, וכמובן לד"ר משה נחום, על היוזמה.

יגאל יוסף: יש לו יכולות שלא לכולנו יש אותן.

יגאל יוסף: קרה לבני עמנו אסון גדול בפני עצמו.

יגאל יוסף: קיווינו שבחיי הורינו נצליח להביא להם את הילדים, האחים שלנו שאבדו, ולא הצלחנו.

יגאל יוסף: הורינו כבר הלכו לעולמם והפרשייה הזאת תמשיך להדהד גם בקרב ילדינו ונכדינו.

יגאל יוסף: האסון הנוסף שאני מרגיש הוא תחושת עלבון נוראית.

יגאל יוסף: האסון הזה כנראה לא מחלחל, לא נכנס לעמקי הלב של הציבור הישראלי במדינת ישראל.

יגאל יוסף: קמו ועדות, שלכאורה יצרו אווירה של לרצות אותנו, להראות שאנחנו עושים משהו.

יגאל יוסף: אני הייתי שותף בוועדת שלגי – בתקופתו של יצחק שמיר כראש הממשלה - ואחרי כמה חודשים כשראיתי שהיא הולכת בכיוון לא נכון, כתבתי מכתב ורציתי להתפטר.

יגאל יוסף: אמנם הרב רצון ועוד כמה חברים אמרו לי לא להתפטר, להמשיך עד הסוף, אנחנו נכתוב את המכתב במקומך, מכתב שמביע את מורת-רוחנו.

יגאל יוסף: וכמו שצפיתי כך היה: לא היה אפשר לסמוך על ועדת שלגי.

יגאל יוסף: לצערי הרב, אחרי זמן קצר מאד הבנו שגם על ועדת החקירה הממלכתית אי-אפשר לסמוך, וכל מה שנעשה הוא מס שפתיים לאורך כל הדרך, וזו תחושת העלבון.

יגאל יוסף: עדיין מתייחסים אלינו כאל עדה.

יגאל יוסף: כל מדינת ישראל, כל קיבוץ הגלויות כבר לא עדה, אנחנו נשארנו העדה היחידה.

יגאל יוסף: אולי יוצאי אתיופיה היא עדה שממשיכה את דרכנו.

יגאל יוסף: אנחנו נשארנו עדה, אנחנו עדיין לא נתפסים כיודעים להיאבק למען זכותנו, עדיין לא נתפסים כאנשים שיכולים לזעזע את אמות הספים במדינת ישראל ולגרום לה לקחת אחריות על מה שנעשה.

יגאל יוסף: מה שנעשה – הילדים נולדו, הם קיימים, הילדים היו בבתי תינוקות בחסות הממשלה.

יגאל יוסף: הכל היה צריך להתנהל למישרין במידה וילד מת.

יגאל יוסף: בתשובות של ועדת החקירה נאמר:

יגאל יוסף: אין לנו הסבר למה עברו שמונה ימים מרגע הפטירה עד רגע הקבורה, ואנחנו צריכים להסתפק בתשובה הזאת.

יגאל יוסף: או: לגבי ילדים עד גיל שנתיים בבתי עלמין לא נכתבו השורה והקבר, כאילו הם לא קיימים.

יגאל יוסף: על-פי ההלכה אסור לעשות דבר כזה.

יגאל יוסף: ואנשי חברות קדישא של אז היו אנשים שומרי יהדות, לא היו בתי קברות חילוניים.

יגאל יוסף: צריך לקבוע את מקום קבורתו של תינוק מגיל 30 יום כדי שניתן יהיה להודיע להורים ולהתאבל עליו.

יגאל יוסף: כל זה באחריות המדינה, והיא לא לקחה אחריות, גם לאחר כל ועדות החקירה.

יגאל יוסף: מעבר להצעות החוק אני מצפה שייצא קול קורא של כולנו שיגיד: מדינת ישראל, תודי באחריותך לאסון שקרה לכולנו.

יגאל יוסף: ממשלת אוסטרליה לקחה אחריות למה שקרה לילידים באוסטרליה והיא התנצלה.

יגאל יוסף: מדינת ישראל חייבת לקחת אחריות, ולאחר-מכן, כמשלים לזה, חשוב שהצעות החוק שחבר-הכנסת צבי הנדל יוזם, יעברו.

יגאל יוסף: אני הערתי הערה בקשר להצעת החוק, לאפשר בנק גנטי, לקחת דגימות מהקברים לבדיקות DNA וליצור מצב שגם מאומצים, אם יירצו לחפש את הוריהם ותהיה התעוררות לכך, וגם מי שנשאר עדיין מבני המשפחה, יוכלו ליצור בנק רקמות.

יגאל יוסף: כמו שקורה לנו תמיד, מדי פעם אנחנו מתאספים, מתעוררים, מחממים את עצמנו ואחר-כך נרגעים.

יגאל יוסף: לכולנו אין כוחות לעשות את העבודה לאורך כל הזמן.

יגאל יוסף: בכנסת ישראל יש לנו חברים שמבינים את נפשנו, כמו חבר-הכנסת איתן כבל, שגם הוא בן תימן וגם תושב ראש העין, ואני מקווה שהוא, יחד עם הרב אריה גמליאל, צבי הנדל וכל מי מחברי הכנסת שאיכפת להם, יקדמו את הענין הזה, ושמדינת ישראל אכן תיקח אחריות ונגיע לתוצאה.

יגאל יוסף: אמרתי שילדינו ונכדינו לא ישכחו.

יגאל יוסף: מישהו פה העיר את תשומת-לבי ואני רוצה להוסיף שהרב עוזי משולם הוא הקורבן הנוסף של ילדי תימן, ואת זה צריך לדעת ולהאמין בזה.

יגאל יוסף: ייתכן שצריך היה לנהל את המאבק קצת אחרת, אבל אני בטוח שכל הווייתו, כל פעולתו היו מתוך זעם פנימי וכעס אין-אונים ותחושת תסכול שכולנו מרגישים, אבל אנחנו לא יכולים לבטא את זה בדרך שלנו.

יגאל יוסף: לכן כולנו נמשיך להיאבק למען גילוי האמת מתוך כבוד וזקיפות קומה של כולנו.

יגאל יוסף: תודה לכם.

צבי הנדל: תודה לאדוני ראש העיר.

צבי הנדל: אני רוצה להזמין את אילנה מלמד, שאמה, שהיתה בת 22, ואחיה שהיה בן שנה וחצי, נעלמו.

צבי הנדל: אילנה, בבקשה.

אילנה מלמד: שלום לחברי הכנסת, שלום לכל החברים.

אילנה מלמד: כתבתי מכתב לנשיא בית המשפט העליון פרופ' אהרון ברק, ואני אקריא אותו.

אילנה מלמד: כבוד השופט, אדוני הנכבד, שמי אילנה מלמד, בת למשפחת כרווה.

אילנה מלמד: אנחנו גרים ברחובות.

אילנה מלמד: אחי הנעלם ישראל היה כבן שנה וחצי, ילד שובב שאהב לקפוץ על המטות.

אילנה מלמד: הרופאים אמרו לאמי שהיה לילד חום, שהיא תיקח אותו מייד לבית-חולים לבדיקות.

אילנה מלמד: אמי בתמימותה מסרה להם את הילד, ומאותו רגע היא לא ראתה אותו יותר.

אילנה מלמד: הילד שאמי לקחה בהוראת הרופאים והאחיות היה ילד מאד שובב.

אילנה מלמד: ממצאי ועדת החקירה לוטים בערפל, אין בהם שום דבר של אמת.

אילנה מלמד: מסרנו ילד בן שנה וחצי, בריא, והם טוענים שהיה בן שמונה חודשים.

אילנה מלמד: אמרנו שהילד היה שובב, הם טוענים שהילד היה משותק.

אילנה מלמד: השכנים יעידו כמה הילד היה בריא, מלא חיים וקל תנועה.

אילנה מלמד: ממצאי ועדת החקירה הוסיפו לנו כאב על כאב.

אילנה מלמד: אמי, שאיבדה את הילד הזה, התענתה כשבוע-ימים, הסתובבה בבית-חולים ולא אפשרו לה לראות את הילד.

אילנה מלמד: ואבי, שהוסיפו לו כאב על כאב, הכאב הראשון – שהוא איבד את אשתו הראשונה כשהיתה בת 19 ולה בן בן שנה.

אילנה מלמד: אשתו של אבי, חממה יונה, אושפזה ללא שום סיבה והוא ישב לידה כשבועיים, מדי יום, מבוקר עד ערב, שוחח אתה כשהיא בהכרה מלאה, מפצחים בוטנים וצוחקים, והיא לא מבינה מדוע מחזיקים אותה בבית חולים.

אילנה מלמד: יום אחד, כמדי יום, אבי בא לבקרה והמטה ריקה.

אילנה מלמד: לשאלתו "איה אשתי"?

אילנה מלמד: אמרו לו שאין דבר כזה, לא היתה אישה כזאת בחדר הזה.

אילנה מלמד: אם לא היתה אשה כזאת, מי ילדה את אחינו רחמים שיושב כאן, בנה?

אילנה מלמד: הוא אחינו מאב אך לא מאם.

אילנה מלמד: אנו מודיעים בזאת שאם לא נקבל תשובה מניחה את הדעת לא תעזור שום התנגדות של ד"ר משה נחום והפדרציה העולמית למנוע את יציאתנו להפגנות ושביתות רעב ולפתיחת מאבק משפטי בחו"ל.

אילנה מלמד: עשרות משפחות המתארגנות באזורנו רואות בממצאי ועדת החקירה השפלה לאינטליגנציה האנושית, ובנוסף, להתעלמות מחקירת האמת של התקשורת ומאות משפחות מרחבי הארץ מתחילות ליצור קשר עם בני משפחותיהם הגרים בחו"ל כדי לארגן את ההפגנה ואת שביתות הרעב ברחבי ארצות-הברית ואירופה.

אילנה מלמד: יהדות תימן תצא לעולם הגדול.

אילנה מלמד: נפרוס את האמת בפניהם ובית הצדק שלנו יעמוד למשפט.

אילנה מלמד: מצפה לתשובה במהירות האפשרית.

אילנה מלמד: ההורים, האחיות וכל האחים למשפחת כרווה".

אילנה מלמד: תודה רבה לכם.

צבי הנדל: תודה לאילנה.

צבי הנדל: אני רוצה להזמין את ידידי סגן השר במשרד ראש הממשלה, ד"ר יורי שטרן, ואחריו נעשה אתנחתא מוסיקלית.

צבי הנדל: ד"ר שטרן, בבקשה.

יורי שטרן: צהרים טובים.

יורי שטרן: קודם-כל, יישר כוח לחברי ועמיתי לסיעת "האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו" חבר-הכנסת צבי הנדל על כך שלקח פיקוד, לד"ר משה נחום על הפעילות הבלתי-פוסקת, לחברי הכנסת ולפעילי ציבור שלא נותנים מנוחה לממסדים הסגורים שלנו, שיודעים להסתיר אמת, לטייח, לזייף, ליצור רושם ולהשתיק את מי שמנסה לצעוק.

יורי שטרן: הדברים הם כל-כך קשים, שלחלק הייתי מעדיף, אם היתה באמת ועדת חקירה שנוכל כולנו להגיד שסומכים עליה, והיתה אומרת:

יורי שטרן: זה לא היה ממש כך, זה היה קצת אחרת – נקווה מאד שחלק היה אחרת, אבל היו דברים שהוסתרו, היו דברים קשים ונוראים, ואנחנו חייבים לדעת אותם.

יורי שטרן: אני אומר את זה לא רק כמי שגם לו יש תימני במשפחה, כמו שנאמר פה על צבי הנדל, ואפילו נכדה תימנייה קטנה, אלא דווקא יותר כעולה מברית-המועצות לשעבר, כי גם אנחנו חווים וחווינו לא מעט את היחס המזלזל הזה, את המניפולציות, את האכזריות ואת השקרים.

יורי שטרן: לא במקרה אני רואה שחלק נכבד מחברי הכנסת שנוכחים פה גם הם מאותו מוצא כמוני.

יורי שטרן: אבל קודם-כל כיהודי וכישראלי, כי הדבר הזה מעיק על כולנו, הוא על מצפוננו הקבוצתי.

יורי שטרן: אמר פה ד"ר נחום שאף אחד לא יעמוד למשפט.

יורי שטרן: אולי באמת יש התיישנות גם לדברים נוראים, אבל מישהו עשה את זה ושנה אחרי שנה גם לא נתן לדברים האלה להיחקר, ולכן, לדורות הבאים וגם לעצמנו אנחנו חייבים ללמוד מי הם אלה, ולו מסיבה אחת – שאף פעם לא יהיה להם יותר כוח לא רק לעשות את הדברים הנוראים אלא גם להסתיר את הדברים הנוראים שאחרים עשו.

קריאה: לא להסתיר, בו בזמן שחברי כנסת, היום מבוגרים, כששאלו אותם בוועדה: האם באמת ידעתם שילדי תימן נלקחו?

קריאה: כן, ידענו, אבל חשבנו שיהיה להם בית חם יותר.

קריאה: זאת אחת ממיליון תלונות.

יורי שטרן: אני מניח שגם על זה יתנו את הדעת, אבל לאנשים קשה להאמין בדברים קשים.

יורי שטרן: אני מסיים בתקווה שהפעם נצליח, וגם בקריאה לאנשים שחושבים לפנות לגורמים בין-לאומיים, אני מאמין שיש לנו מספיק כוח במדינתנו לעשות את הדברים האלה ולהוציא את האמת אל האור מבלי לערב בזה כל מיני שונאי ישראל, שגם כך הם מחפשים אותנו.

יורי שטרן: תודה.

צבי הנדל: תודה לסגן השר ד"ר יורי שטרן.

צבי הנדל: אחיי ואחיותיי היקרים, חברי הכנסת שנמצאים כאן הענין בוער בעצמותיהם והם רוצים לעזור.

צבי הנדל: אל תצעקו עליהם, הם נחמדים.

צבי הנדל: גם אלה שלא הגיעו הם נחמדים, הם רק עוד לא יודעים מספיק טוב את החומר.

צבי הנדל: אנחנו נלמד אותם.

צבי הנדל: עד שהזמרת שוש רם תתכונן נשמע את ידידנו העיתונאי אבנר פרחי שעוסק בענין הזה כבר תקופה ארוכה.

צבי הנדל: בבקשה.

אבנר פרחי: רבותיי, 50 שנה היה לנו עינוי דין.

אבנר פרחי: עינוי דין הוא דבר שנגרם בעטיו של בית-משפט שעושה לך סחבת בהבאת הדברים שלך מהר ככל האפשר, ואנחנו עכשיו רואים שאחרי 50 שנות עינוי דין יש לנו עיוות דין.

אבנר פרחי: אני אומר את זה לכם באחריות מלאה, ואני רוצה לשים את הדגש על נקודה אחת קטנה.

אבנר פרחי: ועדת חקירה ממלכתית עובדת שש שנים ובסופו של דבר מתחלף יושב-ראש הוועדה ומגיע שופט.

אבנר פרחי: היום זו ישיבה חגיגית, אנחנו לא מתלהמים, אבל אי-אפשר בלי קצת כאב מהלב לומר את הדברים האלה.

אבנר פרחי: תמוה בעיניי שבמדינה מתוקנת אחרי שש שנות עבודה קשה מגיע השופט קדמי, שהיה בוועדה בסך-הכל פחות משנתיים, כאשר חצי מהזמן הזה הוא היה עסוק בלימוד המקרה של אריה דרעי מפני שהוא היה צריך להיות השופט בערעור שלו.

אבנר פרחי: אני בטוח שאם השופט קדמי צריך ללמוד את המקרה של אריה דרעי, שבכל העולם מסתכלים על המשפט הזה, או ללמוד את המקרה של אמא שלי, בניה פרחי, אז הוא ילמד את המקרה של אריה דרעי.

אבנר פרחי: בסופו של דבר, במעט החודשים שהוא היה בוועדה, גם אם הוא לא אכל, לא שתה ולא ישן, הוא לא היה מספיק ללמוד את החומר של עשרות אלפי מסמכים ופרוטוקולים שהיו בוועדה.

אבנר פרחי: אני אומר לכם באחריות מלאה שזו פעם ראשונה במדינת ישראל ששופט כלשהו פוסק בלי לראות אף אחד מהעדים ואף אחד מהנאשמים.

אבנר פרחי: אם הוא כבר נדרש למשהו בתוך ועדת החקירה, הוא נדרש למסמכים, והמסמכים רבותיי - - -

קריאה: סליחה, הבאתי את שני המסמכים האלה לשופט קדמי.

אבנר פרחי: זו פעם ראשונה ששופט נדרש לקבוע על-פי מסמכים.

אבנר פרחי: רבותיי, מסמכים לא בוכים, לא כואבים, לא מספרים את הכאב ואת הצער.

אבנר פרחי: לכל היותר הם יכולים ללמד על הנפח הגדול של העדויות שהיו שם.

אבנר פרחי: אני מבטיח לכם שאם השופט היה רואה את כל הבכי שהיה שם, את כל הצער והדמעות, והיו שם הרבה מאד תלמידי בתי-ספר ואורחים, וכולם ללא יוצא מן הכלל בכו, הוא היה מחליט אחרת.

אבנר פרחי: לחברי הכנסת, לשרים ולמי שיש פה יכולת להחליט, אני רוצה לומר לכם דבר אחד.

אבנר פרחי: בשנות החמישים היה קל יותר להשיג ילד תימני מאשר להשיג תרנגולת בשנות הצנע, ואני אומר את זה לכם מתוך ניסיון אישי של אבי, שהיה במושב תנובות ועלה לאוטובוס עם שתי תרנגולות, ובא פקח ולקח לו אותן.

אבנר פרחי: כשהוא שאל: של מי התרנגולות האלה?

אבנר פרחי: הוא אמר: שלי.

אבנר פרחי: ואשכנזי חכם שישב לידו אמר לו: שששש.

אבנר פרחי: אבל אחר-כך לקחו את בתו בקלות כזאת.

אבנר פרחי: ראינו כאן את הסרט שעשתה אילנה דיין, שהיה לי הכבוד להיות תחקירן שלה יחד עם שוש מדמוני.

אבנר פרחי: אילנה דיין אומרת במקרה של עדינה שוקר, של האמא המאמצת, שעד היום לא יודעים איך הילדה הזאת הגיעה והיום אנחנו יודעים.

אבנר פרחי: היה רופא ילדים מאד מפורסם בשם ד"ר רחמימוב.

אבנר פרחי: הוא נתן פתק קטן לאותה גברת והאישה הזאת הלכה לבית-חולים בראש העין, שמה את הפתק וקיבלה ילד תימני במתנה.

אבנר פרחי: בענין ספרי תורה שהזכיר ד"ר נחום, אני רוצה לומר שלכאורה – ואני אומר "לכאורה", וזאת הבעיה שלנו בפרשת ילדי תימן, שבפרשה הזאת היו מעורבים אנשים גדולים, בכירי האומה, כולל יצחק בן-צבי, נשיא המדינה בעתיד, אבל אז הוא עמד בראש מכון לחקר שבטי ישראל, שגנב לנו את ספרי התורה.

אבנר פרחי: אני חוזר ואומר "לכאורה", אבל יצחק בן-צבי גנב לנו ספרי תורה, ומי שלא מאמין יילך לראות רכוש ציבורי גנוב שמדינת ישראל מחזיקה בספרייה הלאומית שלה בגבעת רם.

אבנר פרחי: היא מחזיקה שם אוסף גדול של תאג'ים וסידורים שנקראים "אוסף אילת", כי האונייה לוצ'אי שיצאה מניירובי ועברה דרך מחנה עדן ואספה כמה טונות, כולל 323 ספרי תורה עתיקים בני אלף שנה, הגיעה לאילת.

אבנר פרחי: יצחק בן-צבי כתב ליצחק רפאל, שעמד בראש מחלקת הקליטה של הסוכנות, מברק שראיתי במו עיני והוא נמצא בארכיון הציוני, שבו כתב:

אבנר פרחי: יש פה אוצר בלום של יודאיקה שצריך למיין, לקטלג, ואף לנסות לרכוש אותו מהתימנים.

אבנר פרחי: ולמה לרכוש כשכולם הבינו שאם אומרים לאישה לפני שהיא עולה למטוס: תשימי את כל התכשיטים שלך פה?

אבנר פרחי: אמא שלי אומרת שהתכשיטים הגיעו עד לגובה הדלת של המטוס, כי אלה תכשיטים גדולים.

אבנר פרחי: אז מהר מאד הבינו שאם גונבים לתמימים האלה תכשיטים, אפשר לגנוב מהם גם ספרי תורה, ואז ביימו איזו שהיא שריפה.

אבנר פרחי: אבל מדינת ישראל מחזיקה רכוש גנוב, ושזה לא ייצא מהחדר הזה שחבר הכנסת הירשזון ועוד כמה אנשים, כמו שקראתי, אוספים ובאים בטענות לארצות ערב על החזקת רכוש יהודי גנוב, בזמן שמדינת ישראל מחזיקה רכוש יהודי גנוב שלנו, של התימנים.

אבנר פרחי: צבי, יישר כוח.

אבנר פרחי: טנא ברכות ושא ברכה על כל מה שאמרת עכשיו.

אבנר פרחי: תודה רבה.

קריאה: אני לא מאמין בשום ועדות שיקומו.

קריאה: הן לא יעשו דבר.

צבי הנדל: אני רוצה לברך את חבר-הכנסת ישראל כץ מהליכוד שהצטרף אלינו.

צבי הנדל: אני רוצה להגיד לאחיי שמדברים מנהמת לבם, כולל הקריאה האחרונה של היהודי ששמענו עכשיו.

צבי הנדל: אני חוזר ואומר, זו תהיה הפעם הראשונה ועדה בחוק שלכם.

צבי הנדל: הנציגים יהיו שלכם.

צבי הנדל: אתם תצטרכו לאשר כל נציג שם.

צבי הנדל: אני חייב להגיע לשלב שיהיה לכם אמון בוועדה הזאת.

צבי הנדל: אני מקווה ומתפלל יחד אתך.

צבי הנדל: האמת כולה היא לא אצלי ולא אצל אף אחד.

צבי הנדל: כולנו מתפללים לקדוש ברוך הוא שיעזור לנו לעשות את הטוב בעיניו ולהגיע לאמת.

צבי הנדל: אין דברים מוחלטים.

צבי הנדל: אני מזמין עכשיו את הזמרת שלנו, גב' שוש רם, שתשיר על ילדי תימן.

צבי הנדל: מחברת השיר היא אסתר כהן, שאחד מאחיה נעלם במסגרת היעלמותם של ילדי תימן.

צבי הנדל: אני מקדם בברכה את חבר-הכנסת אורי אריאל שהצטרף אלינו, חבר כנסת חדש שנכנס לכנסת לאחר רצח גנדי הי"ד.

צבי הנדל: ברוך הבא.

שוש רם: שלום לכולם.

שוש רם: את השיר הבא כתבה אסתר כהן, שנמצאת אתנו כאן.

שוש רם: אחותה נעלמה יחד עם ילדי תימן.

שוש רם: "איך אומר לך בני, כל ערב אזיל דמעתי, לא קבר, לא מצבה, היכן אתה נמצא?

שוש רם: בכאבי, אלוהים, אנא האר לי דרכים.

שוש רם: יקר אתה פרי גני ואין מזור לאנחתי.

שוש רם: בעת אעלה על יצועי, דמותך משתקפת למולי.

שוש רם: אשא תפילה לך אלי, מחכה לשובך, פרי בטני.

שוש רם: מנסה למצוא מוצא, הכל אפוף עלטה.

שוש רם: תמיד חיה בתחושה שתשוב אליי בחזרה.

שוש רם: אתה אלי התשובה, הנוטע בי תקווה".

שוש רם: תודה רבה.

שוש רם: (שרה את השיר)

צבי הנדל: תודה, שושי, ותודה לגב' כהן.

צבי הנדל: שיר נפלא.

צבי הנדל: נמצאת אתנו אחת הסופרות.

צבי הנדל: נכתבו ספרים בענין הזה, ובחרתי דווקא בה בגלל שהיא לא תימנייה.

צבי הנדל: היא אשכנזייה רחמנא לצלן, ממושב תקומה.

צבי הנדל: גב' שושנה זייד, בבקשה.

צבי הנדל: נמצא אתנו גם עו"ד רמי צוברי, שכתב בעקבות "אחיי האבודים".

צבי הנדל: הוא גם היועץ המשפטי של הוועדה הציבורית.

צבי הנדל: כל אחד מהזווית שלו, עומק המחקר שלו, הכל יחד שופך אור על התקופה העגומה הזאת.

צבי הנדל: גב' זייד, בבקשה.

שושנה זייד: ברוכים הנמצאים.

שושנה זייד: קראו לי לדבר כאן בתוקף המחקר שעשיתי ופרסמתי על פרשת ילדי תימן, ויותר מזה, על יחס הממסד לפרשה במשך חמישים שנה.

שושנה זייד: פרסמתי את הדברים גם בספר.

שושנה זייד: עקבתי אחרי עבודת הוועדה, למדתי את הדו"ח שהיא פרסמה, ובצער אמיתי אני אומרת שדו"ח הוועדה, יותר משהוא מזלזל בהורים הוא מבזה את כותביו.

שושנה זייד: יש לי רק שלוש דקות ולכן לא אתמקד בהוכחה למה הדו"ח הוא כל-כך שקרי, אבל קל לגלות את זה.

שושנה זייד: עכשיו חשוב לנו לחשוב מה אנחנו עושים הלאה.

שושנה זייד: א.

שושנה זייד: כמו שצבי אמר, אני נציגת העדה האשכנזית.

שושנה זייד: הבעיה היא לא של העדה התימנית.

שושנה זייד: אני מרגישה שהבעיה היא של עם ישראל.

שושנה זייד: להיפך, אולי כאשכנזיה אני אפילו יכולה להתבייש יותר.

שושנה זייד: אסור לנו להתייאש.

שושנה זייד: למרות שוועדת חקירה ממלכתית זו כאילו האינסטנציה הגבוהה ביותר, אסור להתייאש.

שושנה זייד: צריך להמשיך וללחוץ על כל המשרדים הממשלתיים שיקיימו את חופש המידע.

שושנה זייד: אני במחקר שלי לא הצלחתי להגיע להרבה מאד חומר.

שושנה זייד: ועדת החקירה הממלכתית לא נותנת לגשת לחומר.

שושנה זייד: כל מסמך שכתוב עליו "סודי" ואין בו ביטחון מדינה, יש בו רק הוכחות ששרים ידעו בזמן אמת, לא נותנים לי לראות.

שושנה זייד: חייבים ללחוץ שכל החומר יהיה פתוח.

שושנה זייד: חייבים ללחוץ על ועדת החקירה שתשאיר בארכיון את החומר המקורי, לא צילומים שלהם.

שושנה זייד: לא נוכל לבדוק את הזיופים אם ייתנו לנו צילומים.

שושנה זייד: אנחנו צריכים לראות את כל התעודות המקוריות שעליהם הוועדה מסתמכת.

שושנה זייד: לאחרונה יצא חוק חדש, שלפיו אם המסמך לא פגע בביטחון המדינה אסור שיהיה כתוב עליו "סודי".

שושנה זייד: על המסמכים של ילדי תימן כתוב "סודי", וזה לא ביטחון המדינה.

שושנה זייד: צבי אמר בהתחלת דבריו שצריכים להתחיל לחפור במעמקים כדי לחפש את הדברים.

שושנה זייד: אני יכולה לשלוח אותך לדרך לא כל-כך עמוקה.

שושנה זייד: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדווחת שמשנת 1949 עד 1956 יש 1,016 תיקי אימוץ במדינה, אבל כל הוועדות בדקו למעלה מ-3,000 תיקים של השנים האלה.

שושנה זייד: יש לנו שם אלפיים מקרים שיכול להיות שאצלם התשובות.

שושנה זייד: זה לא כל-כך עמוק ואפשר לחפש שם.

שושנה זייד: אם נתחיל באלפיים האלה אולי תיפתח הדרך.

שושנה זייד: היום אני חברה בעמותת "יוגב", עמותה שמנסה לייצג את המשפחות.

שושנה זייד: לצערי, אני בינתיים האשכנזיה היחידה שם.

שושנה זייד: אני מקווה שאנחנו נסחוף אתנו עוד.

שושנה זייד: אסור לשתוק, אסור לוותר, ויש עוד הורים שכן אתנו.

שושנה זייד: אמנם הם לאט-לאט נעלמים, אבל עדיין יש כמה שיוכלו עוד לקבל תשובה בחייהם.

שושנה זייד: אנחנו חייבים להם אותה.

דורה וחנון: אני מצאתי את אחותי אחרי 41 שנים, לאחר שקברו גופה מלאה בדם.

דורה וחנון: היא הועברה מבית-חולים רמב"ם ולהוריי אמרו שהילדה נפטרה.

דורה וחנון: למחרת שני אנשים לקחו את הגופה והביאו אותה לקבורה וההורים שלי - - -

צבי הנדל: סליחה, מחצית מהאנשים כבר יצאו והשאר ייצאו עוד מעט.

צבי הנדל: אני מציע, עם כל הקושי, תני לי לנהל את הדיון כמו שאני חושב שצריך.

צבי הנדל: אני בטוח שאי-אפשר לכסות את הכל.

צבי הנדל: תוכלי לפנות אליי כשנסיים את הישיבה.

צבי הנדל: תודה לך וסליחה.

צבי הנדל: כבוד הרב חבר-הכנסת אריה גמליאל, שותף לחקיקה, בבקשה.

אריה גמליאל: קהל קדוש, אני מלווה את הנושא הרבה שנים ואני אומר לאבנר: אל תפחד, אל תפחד.

אריה גמליאל: אני אמרתי מעל במת הכנסת שבן-צבי לקח את הספרים.

אריה גמליאל: בלשוננו, בעברית קלה זו גניבה.

אריה גמליאל: לא צריך לפחד להגיד את האמת.

אריה גמליאל: נעשו כאן פשעים נוראים.

אריה גמליאל: זה התחיל עם הכסף והזהב, המשיך עם הספרים.

אריה גמליאל: אני הבאתי לכנסת את הרב יחיא אלשיך, שבכה בדמעות שליש על גניבת הספרים.

אריה גמליאל: הם המשיכו עם הילדים והם ממשיכים לטייח, ממשיכים לשקר ולרמות, לא מוכנים להודות אפילו בדבר קטן.

אריה גמליאל: הוועדה הזאת היא ועדה נוראה.

אריה גמליאל: לפחות היו אומרים: לקחנו את הילדים, קברנו אותם בלי רשות, גנבנו ילדים מתים.

אריה גמליאל: לפחות יודו בפשע קטן.

אריה גמליאל: הכל כשר.

אריה גמליאל: אם הכל כשר, הכל מסריח.

אריה גמליאל: אנחנו לא יודעים מה מסתתר מאחורי האכזריות הזאת, העוצמה הזאת של ההסתר, קשיות הלב, לא להודות בטעות.

אריה גמליאל: כנראה ששכל אנוש לא יכול לעכל איזה פשעים נעשו.

אריה גמליאל: גדולי האומה, גדולי המדינה עשו פשעים.

אריה גמליאל: איך הם יודו?

אריה גמליאל: מה הם יגידו, שכולם היו פושעים?

אריה גמליאל: אני קורא כתבה בעיתון "הארץ", זה יכול להיות דמיוני, אבל מרוב שאנחנו כבר לא מוצאים את עצמנו בסיפור הזה, הכל כבר יכול להיות.

אריה גמליאל: בכתבה נאמר שעשו מחקר גנטי ואימצו חיידקים שיכולים להרוג ערבים.

אריה גמליאל: רצו לעשות נסיונות כדי לראות אם החיידקים פוגעים בעדות המזרח.

אריה גמליאל: באשכנזים הם לא פוגעים.

צבי הנדל: אתה מאמין לעיתונים, ועוד ל"הארץ"?

אריה גמליאל: לא, אני אומר שזה דמיון, אבל מרוב שהם משתיקים את הענין, זה מחשיד אותם שהם עומדים מאחורי פשעים כאלה.

אריה גמליאל: אני מצטט מהכתבה: "... כי מנהלי המכון הביולוגי ביקשו את רשותו של בן-גוריון לחטוף כמה מאות תינוקות של עולים שאך זה הגיעו מתימן, והבטיחו להחזירם להוריהם תוך שבועות ספורים לאחר שייגמרו הניסויים.

אריה גמליאל: הם טענו כי אין כל חשש שיקרה משהו לתינוקות.

אריה גמליאל: בן-גוריון סירב, אולם עם התפטרותו אושר המבצע.

אריה גמליאל: ילדים תימניים, הלא הם ילדי תימן האבודים, הובלו בכלי רכב סגורים למכון.

אריה גמליאל: הניסויים נערכו במשך כמה ימים.

אריה גמליאל: אולי אז משהו השתבש והילדים נדבקו בוירוס ומתו לאחר זמן קצר".

אריה גמליאל: אני לא יודע אם זה נכון או לא, אבל אי-אפשר לתאר מה נעשה.

אריה גמליאל: מכיוון שהם עומדים מאחורי ההשתקה הנוראית הזאת, סימן שהם עשו דברים איומים ונוראים.

אריה גמליאל: לא נוותר להם, לא נסלח להם, נמשיך להילחם, נקים עוד ועדה ועוד ועדה.

אריה גמליאל: לא נוותר, לא נשכח, לא נסלח.

צבי הנדל: תודה רבה לרב גמליאל.

צבי הנדל: הצטרף אלינו יושב-ראש סיעת ש"ס בכנסת, חבר-הכנסת יאיר פרץ.

צבי הנדל: תודה לחבר-הכנסת יגאל ביבי, סגן השר לשעבר שהצטרף אלינו גם כן.

צבי הנדל: אני מזמין עכשיו לבמה את ידידי חבר-הכנסת ישראל כץ, מהליכוד.

צבי הנדל: בבקשה.

ישראל כץ: תודה רבה לצבי, תבורך על היוזמה בהגשת הצעת החוק.

ישראל כץ: אני מקדם אתכם בברכה בכנסת, שמח להתארח אצלכם כאן בכנסת.

ישראל כץ: אני רואה כאן אנשים מכל רחבי הארץ, חלקם מוכרים לי.

ישראל כץ: צבי, אין ספק שהגיע הזמן, ואני מברך אותך שסוף-סוף דנים בכנסת בנושא חשוב ביותר.

ישראל כץ: האמת שאני חשבתי לראות כאן את יושב-ראש הכנסת.

ישראל כץ: אני חושב שהיה הרבה יותר חשוב שהוא יהיה כאן מאשר בפרלמנט אחר, כי הבעיות והנושאים האלה כאן צריכים להעסיק אותנו.

ישראל כץ: זו בעיה כאובה שנמשכת עשרות שנים.

ישראל כץ: אני שומע את הדוברים, וגם פגשתי חלק מהעוסקים בפרשה, ואני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.

ישראל כץ: אין הוכחה יותר טובה לעומק הכאב ולחשיבות הענין ולמשמעות הענין מאשר העובדה שבמשך עשרות שנים אנשים כל-כך רבים כואבים ועוסקים בנושא הזה ולא מרפים ממנו.

ישראל כץ: אם מישהו צריך הוכחה שילדים אכן נעלמו ושצריך לבדוק מה קרה ואיך קרו הדברים, לא אם קרו, זה הכאב שנמצא כאן וזאת הנחישות של כל-כך הרבה אנשים מכל רחבי הארץ לעסוק בנושא הזה.

ישראל כץ: אם זה לא היה, אנשים לא היו עוסקים בזה במשך כל-כך הרבה שנים, ולא צריך שום ועדת חקירה כדי להבין שהכאב הזה והעיסוק הזה מוכיחים יותר מכל שקרה כאן מה שקרה.

ישראל כץ: שמעתי את דברי הרב גמליאל, שאני מעריך אותו מאד, ושמעתי דברים אחרים.

ישראל כץ: אני מקווה שהדברים האלה לא נכונים.

ישראל כץ: אני בטוח שגם אתה מקווה שאותה ידיעה אינה נכונה.

ישראל כץ: קשה לי להאמין, אבל ברור שגם שמועות כאלה לא היו יכולות לצוץ במציאות יותר סבירה.

ישראל כץ: היו כבר ועדות חקירה וכנראה שהדרך שצבי הולך בה, אני מקווה, בגיבויו של משה נחום, נשיא הפדרציה העולמית של יהדות תימן, שדיבר גם אתי בנושא הזה, ושל חברים אחרים, היועץ המשפטי רמי צוברי ואנשים אחרים שעוסקים בזה – אולי באמצעות הכנסת תימצא הדרך לחקור את הרשויות, גם אם תהיה ועדה ממלכתית, אבל בגיבוי הכנסת אולי הלחץ על הרשויות יהיה כבד יותר ומשמעותי יותר להגיע לחקר האמת.

ישראל כץ: הדבר החשוב כאן הוא להגיע לחקר האמת, למצוא מידע, אולי עוד קשר בין משפחות, בין הורים, בין אחים.

ישראל כץ: זה לא רק למצוא את העובדות.

ישראל כץ: כל ילד, כל ילדה שאפשר יהיה אפילו אחרי עשרות שנים להגיע לקשר בינה או בינו לבין קרובי משפחה.

ישראל כץ: אומרים: כל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם ומלואו.

ישראל כץ: אני חושב שזה בדיוק המקרה שמדובר עליו.

ישראל כץ: יחד עם החברים הנכבדים שיושבים כאן, יגאל יוסף ראש עיריית ראש העין, חברי הכנסת וחברים אחרים, אני אתרום את תרומתי הצנועה.

ישראל כץ: צבי, אתה תוביל את החקיקה ואנחנו נסייע לך.

ישראל כץ: כולי מלא הערכה, יחס חם ואמון כלפי היושבים כאן, ואני מקווה שנצליח.

ישראל כץ: כל טוב.

צבי הנדל: תודה לחבר-הכנסת ישראל כץ.

צבי הנדל: אדוני יושב-ראש סיעת ש"ס, אתה עולה לדבר, כי אני יודע שביום הפקודה 17 חבריך יבואו להצביע ולתמוך בחוק.

צבי הנדל: חבר-הכנסת יאיר פרץ, בבקשה.

יאיר פרץ: צהריים טובים.

יאיר פרץ: כבוד ידידי הרב גמליאל, שאני יודע שהוא עושה רבות למען הנושא הזה, מוביל החוק ידידי חבר-הכנסת צבי הנדל, ראש העיר, נשיא הפדרציה, מוריי ורבותיי.

יאיר פרץ: באתי לכאן במטרה אחת, לומר לכם:

יאיר פרץ: אני אתכם לאורך כל הדרך ואני אלווה את הנושא בכל כוחי.

יאיר פרץ: יתרה מזאת, היתה לי הזכות עוד בתפקידי הקודם במשרד העבודה והרווחה, בעזרת שני אנשים היושבים כאן מולי, משפחת פרחי, לבדוק את הנושא ברשויות שטיפלו בו בעבר, עם גב' בלס, עם היועץ המשפטי של משרד העבודה והרווחה, ואני רוצה לומר לכם דבר אחד: אין צורך בהקמת ועדת חקירה, ואגיד לכם מדוע אני אומר זאת.

יאיר פרץ: ועדת חקירה תמרח את הנושא ויעברו עוד כמה שנים עד שהיא תחקור אותו.

יאיר פרץ: אני אומר שצריך להוציא צו שיורה לשלטונות המדינה לפתוח את גנזך המדינה, לפתוח את התיקים, ואז האמת תצא לאור.

יאיר פרץ: מוריי ורבותיי, יחד עם עמיתי חבר-הכנסת צבי הנדל, עם חבר-הכנסת יגאל ביבי, עם כל החברים כאן אנחנו צריכים לבוא בדרישה אל השלטונות לפתוח את גנזך המדינה, ולחקור מייד, ואז אני בטוח ומשוכנע שנוכל באמת להציל את מה שניתן להציל, לאחד את המשפחות ולהביא את הילדים חזרה הביתה.

יאיר פרץ: תודה רבה.

צבי הנדל: תודה רבה לידידי יושב-ראש סיעת ש"ס.

צבי הנדל: מאחר שאני רואה שגם סבלנותם של הסבלנים נגמרת, לקראת סיכום נעשה אתנחתא ונזמין את ששי יעיש שישיר שיר על הילדה סעידה שנעלמה.

צבי הנדל: אני מבין שהוא לא נמצא כאן.

דורה וחנון: - - -

צבי הנדל: למה אני צריך להעדיף אותך על פני אחרים שגם הם רוצים לדבר, בגלל שאת צועקת?

צבי הנדל: אני מבקש.

דורה וחנון: בגלל שהכאב שלי הוא כל-כך גדול - - -

צבי הנדל: הכאב של כולם פה גדול.

צבי הנדל: יצביע פה מישהו שאין לו כאב.

צבי הנדל: יש פה בעיה, הנושא רגיש.

צבי הנדל: אני עומד כאן ומנסה לנווט.

צבי הנדל: לא בטוח שאני עושה את זה במאה אחוז.

צבי הנדל: אי-אפשר לסטות כי אחרת אין לזה סוף.

צבי הנדל: אני רוצה להודיע לידידי יאיר פרץ שקיבלנו הודעה שתיקי האימוץ עומדים להיפתח.

צבי הנדל: התהליך בעיצומו.

צבי הנדל: פתיחת התיקים וגם ליווי הוועדה על-ידי בני העדה, וגם בנק DNA, אולי נתקרב לחקר האמת.

צבי הנדל: בפרספקטיבה של זמן יש קשיים.

צבי הנדל: רק דבר אחד לא מספיק.

צבי הנדל: זה ייפתח בעזרת השם וזה יקרה בעזרת השם, ויחד אולי נעשה.

צבי הנדל: מאחר שהזמר לא נמצא, אחרון הדוברים ידידי חבר-הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

יגאל ביבי: מכובדיי חברי הכנסת, יוזם הכינוס חבר-הכנסת הנדל, מר נחום, ראש העיר.

יגאל ביבי: השבת קראנו את פרשת משפטים.

יגאל ביבי: לא תגנוב, לא תונו איש את עמיתו, לא תעשוק.

יגאל ביבי: כמה לאווים עברו בפרשה הזאת.

יגאל ביבי: כל הזמן לא הבנתי ואמרתי: אה, גונב איש ומכרו – יכול להיות דבר כזה?

יגאל ביבי: לא הבנתי את התורה.

יגאל ביבי: אפילו שהיא ניתנה לפני אלפי שנים אולי היא כיוונה לתקופה שלנו.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לכם, זה יכול לקחת חמש שנים, עשרים שנה, מאה שנה, האמת תתגלה בסוף, לא יעזור לאף אחד.

יגאל ביבי: לפני שנתיים הכנסת הקימה ועדת חקירה פרלמנטרית להשבת נכסי השואה, כי פתחו כספות רבות וגנבו את הכסף של היהודים, והכנסת הקימה ועדה חקירה כדי להשיב את הנכסים.

יגאל ביבי: אני אומר, אם כסף צריך להחזיר, על אחת כמה וכמה בני-אדם.

יגאל ביבי: הסיסמה "להחזיר את הנעדרים" לא צריכה להיות רק נגד האויבים אלא קודם-כל בפנים, להחזיר את הנעדרים.

יגאל ביבי: שלוש שנים עבדנו יחד, ידידי הרב גמליאל ואנוכי, באחווה ובאהבה, בשיתוף פעולה נפלא.

יגאל ביבי: חשבו שהמפד"ל וש"ס לא יסתדרו ביניהם, אבל לא ידעו שגמליאל ואני כמו אחים, והסתדרנו יפה.

יגאל ביבי: הוא היה מספר לי את הטרגדיות וראיתי שמדם לבו הוא מדבר.

יגאל ביבי: אני רואה את חברי הכנסת הנכבדים שנמצאים כאן.

יגאל ביבי: רבותיי, אנחנו נגלה את האמת, לא יעזור לאף אחד.

יגאל ביבי: עוד שנה, עוד חצי שנה, עוד חודש – עם כל הכבוד, לא ניתן שימרחו את הדברים האלה.

יגאל ביבי: אני חוקר עכשיו כמה נושאים, ואני רוצה לומר לכם שכשאני רואה את הציבור הנפלא שנמצא פה, את העקשנות ואת הלב הכואב, אתם-אנחנו ננצח.

יגאל ביבי: אני בא ממשפחה ברוכת ילדים, 11 אחים, ואני רואה איך כל ילד בשביל אמא שלי הוא עולם ומלואו.

יגאל ביבי: אני אומר לכם שכל הורה שלקחו איבר מגופו, לקחו לו את ילדו, זאת טראומה קשה ביותר, ואנחנו את הטראומה הזאת צריכים לרפא, ובעזרת השם נעשה ונצליח וננצח והאמת תתגלה.

צבי הנדל: אחיי ואחיותיי, תודה לידידי יגאל ביבי.

צבי הנדל: אחרונה-אחרונה חביבה, גב' דורה וחנון, בבקשה.

דורה וחנון: עוד בהיותי ילדה בת שש וחצי נעשה לנו עוול.

דורה וחנון: אחרי כמה שעות אשפוז בבית-חולים נמסר להוריי שאחותי נפטרה.

דורה וחנון: זה מאד מקומם אותי, ואני פה כמו הר געש עומדת על במה זו עם כאב גדול מאד שמזדהה עם כאבכם.

דורה וחנון: אבי ראה אותה שעתיים לפני כן.

דורה וחנון: היא היתה תוססת, שלחה זרועות לעברו ברמז שייקח אותה.

דורה וחנון: עברו שעתיים, באו שני שוטרים והודיעו: הילדה נפטרה.

דורה וחנון: הם בכאבם מכונסים כל הלילה, יושבים על המיטה ובוכים.

דורה וחנון: למחרת היום הם הגיעו לבית העלמין וקברו גופה שלא זוהתה, מפני שהגופה היתה מכוסה בדם.

דורה וחנון: אחרי 38 שנים שאלתי את אמי: אמא, את לא זיהית גופה?

דורה וחנון: אמרה לי: לא.

דורה וחנון: מאותו יום נפל לי האסימון, התחלתי לרוץ לכל מיני מקומות לחפש את אחותי, ותודות לבורא עולם, אני אישה מאד דתית, אני לא הולכת עם כיסוי ראש, אבל התפללתי לקדוש ברוך הוא בערב שבת והייתי בקבר הצדיק רבי שמעון בר יוחאי.

דורה וחנון: ארבע שנים וחצי אחרי שנודע לי שאחותי נפטרה, ולאחר שאבי נפטר, פתאום מופיעה אחותי בעיתון ואיך שראיתי את התמונה מייד ידעתי שזו היא ולא אחרת.

דורה וחנון: הדם זעק.

דורה וחנון: היתה לי תחושת בטן, ללא שום חיפוש של קווי דמיון ידעתי שזו אחותי.

דורה וחנון: אחיי לא האמינו לי.

דורה וחנון: גם הם, כמוה, הם קצינים בכירים במשטרת ישראל.

דורה וחנון: הם אמרו לי: זה לא קביל בבית משפט.

דורה וחנון: אמרתי להם: אני דוברת אמת, זו אחותי ואין אחרת.

דורה וחנון: רצה הקדוש ברוך הוא ועזר לי.

דורה וחנון: אחרי שנה התגלה במסמך סודי השם שאמא שלי נתנה לה בלידתה, אותו שם שהופיע בעיתון.

דורה וחנון: אני לא חיכיתי הרבה.

דורה וחנון: חיפשתי אותה והגעתי אליה.

דורה וחנון: עברו כמעט חמש שנים מאז מצאתי את אחותי אבל עדיין לא התראינו.

דורה וחנון: אחותי היא אחת הקצינות הבכירות ביותר בארץ.

דורה וחנון: יש לי שלושה אחים קצינים ואחות אחת מורה.

דורה וחנון: אני עקרת בית.

דורה וחנון: למה זה מקומם אותי כשאומרים לי ועדות, DNA?

דורה וחנון: כשפניתי אליה היא אמרה לי: זה לא יכול להיות.

דורה וחנון: אמרתי לה: אני אשלח לך את הנתונים, תחקרי אותם.

דורה וחנון: היא לא ענתה לי.

דורה וחנון: היא יכלה להתקשר אליי ולהגיד לי: סליחה, יש לך טעות, אני לא אחותך.

דורה וחנון: היא לא ענתה.

דורה וחנון: פניתי שוב.

דורה וחנון: כמעט ארבע שנים שאני לא מרפה ממנה, והיא בשלה.

דורה וחנון: לפני שלוש שנים הלכתי לביתה לתת לה הזמנה לחתונה של בתי.

דורה וחנון: רצה הקדוש ברוך הוא, וליד הדלת היה כלב ענק שלה, הוא הריח אותי ולא נבח.

דורה וחנון: חיכיתי שכשהיא תשמע את הנביחה שלו היא תצא, אבל היא לא יצאה.

דורה וחנון: בעלי בינתיים החנה את המכונית שלו בדיוק בחניה של המאמצים, ואני לא ידעתי בכלל שזה הבית שלהם.

דורה וחנון: כשאמרתי לו שכבר מאוחר והיא לא יוצאת, נשים את המעטפה ונחזור לחיפה – פנינו לחזור והוא ראה שהוא חסם את המעבר לאישה, והוא אמר לה: סליחה, גברת.

דורה וחנון: והיא אמרה לו: רבע שעה אני מחכה לך פה.

דורה וחנון: כשהתיישבתי במכונית היא הסתכלה בי, קיבלה "פלש" בעיניים וידעה מייד שאני אחותה, אולי בגלל הדמיון או שהיא הכירה אותי לפני כן, אני לא יודעת.

דורה וחנון: היא הפנתה בחטף את פניה ואני צעקתי לבעלי: תשמע, זו האמא המאמצת של אחותי.

דורה וחנון: היא לקחה את אחותי.

דורה וחנון: בוא נרד.

דורה וחנון: אני ידעתי את שם המשפחה שלהם.

דורה וחנון: מייד כשירדתי, הם אמרו לי: כן, זה פה.

דורה וחנון: מייד ידעתי שהם לקחו אותה.

דורה וחנון: עד היום אין לי קשר עם אחותי.

דורה וחנון: לפני שנה היא אמרה לי: תני לי לחיות בשקט עם המשפחה שלי.

דורה וחנון: אני שואלת שאלה פשוטה: האם אותה משפחה נתנה להורים שלי לחיות בשקט?

דורה וחנון: אבי הלך והוא לא יראה אותה, אבל אמא שלי שהיא אישה מאד חולה במחלת פרקינסון, אומרת לי כל הזמן: אני מקווה לזכות לראות את הבת שלי.

דורה וחנון: היום אני אופיע בערוץ 1 עם הסיפור המזעזע הזה, כמו ששמעתם אותו.

דורה וחנון: אני רוצה להגיד לכם שתפילה לקדוש ברוך הוא, דמעות שזולגות בצדק תמיד הקדוש ברוך הוא מראה.

דורה וחנון: אבל מה זה יעזור לי אם יהיו בדיקות DNA וכל הדברים האלה והיא לא תרצה לבוא?

דורה וחנון: היא תחכה שהם ימותו בשביל לבוא?

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: תודה רבה לכולם.

צבי הנדל: תודה רבה לד"ר משה נחום שעזר לי.

צבי הנדל: תודה לוילמה, לציפי ולכל הנשים הנהדרות בוועדת העלייה והקליטה שעוזרות לי.

צבי הנדל: תודה לכולכם.

צבי הנדל: כמו שאמר יגאל ביבי, בעזרת השם, בכוחות משותפים נעשה ונצליח.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: - - - - - - - -