ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 188, 2002-01-21 11:00

צבי הנדל: בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים.

צבי הנדל: לא רק בגלל שאנחנו ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות אנחנו מקיימים את הישיבה הזאת שאליה הוזמנו כאורחים המרכזיים סגני ראשי רשויות מקומיות ברחבי הארץ, אלא גם מאחר שהייתי ראש רשות מקומית ואני יודע שרשויות מקומיות ברובן המכריע הן אחד מעמודי התווך של ההוויה הישראלית השלטונית.

צבי הנדל: לצערי הגדול הן לא תמיד מקבלות את המיקום והתקצוב הראוי להן.

צבי הנדל: רוב תושבי המדינה, כל אחד בעירו וביישובו רואה בעירייה או במועצה המקומית, או במועצה האזורית, ברשות המקומית את הכתובת הראשונה והמרכזית לכל הבעיות.

צבי הנדל: מעט מאד מהאוכלוסייה, אפילו הוותיקה, יודעת להבחין איפה נגמרים התפקידים של הרשות המקומית ואיפה מתחיל השלטון המרכזי – הממשלה, ודאי וודאי עולים חדשים שזה לא מכבר הגיעו לישראל ועדיין לא התוודעו למבנה השלטוני.

צבי הנדל: אז אם הוותיקים לא תמיד יודעים, ודאי החדשים יודעים פחות.

צבי הנדל: יש מרכזיות לרשות המקומית ויש גם מרכזיות לא מעשית, אלא בתודעה הציבורית של האזרחים שיושבים באותה עיר, או תחת אותה רשות.

צבי הנדל: הכלים שניתנים לרשות המקומית ברוב המקרים אינם מספיקים להיקף הציפייה שיש אצל התושבים, וזה לא קשור עכשיו לא לסגנים ולא לעולים, אלא ככלל, אבל זה לא הנושא שאנחנו עוסקים בו, למרות שאין לי ספק שתוך כדי הדיון יעלו גם נושאים כגון אלה.

צבי הנדל: אני לפחות, כמי שמודע לענין, רוצה לעזור ככל שאוכל בכל מה שנהיה מסוגלים בהקשרים שלק הוועדה שלנו, לשליחי הציבור המקומיים למלא את תפקידם בצורה הטובה ביותר.

צבי הנדל: אני מבין שנמצאים פה גם חברי מועצה שהם לא סגני ראש עיר.

צבי הנדל: אנחנו נכיר אתכם במהלך הישיבה.

צבי הנדל: לשמאלי יושבת סגנית ראש העיר כרמיאל, שיזמה לאגד באגודה אחת את פעילי הציבור ברשויות המקומיות, והיא תפתח בדיון.

צבי הנדל: אבל לפני כן רשות הדיבור לחבר-הכנסת אמנון כהן.

אמנון כהן: בהזמנה לישיבה היום כתוב שהנושא הוא הרחבת סמכויות קליטת העולים ברשויות המקומיות.

אמנון כהן: אני רוצה לדעת מה המשמעות של "הרחבת סמכויות".

אמנון כהן: בין מי למי?

אמנון כהן: בין מה למה?

רינה גרינברג: בין השלטון המרכזי לבין השלטון המקומי.

רינה גרינברג: דבר נוסף, בין הסוכנות היהודית לבין הרשויות המקומיות.

רינה גרינברג: אם אנחנו קולטים את העולים והסוכנות היהודית עושה פרוייקטים לעידוד עלייה, יש כאן הרחבת סמכויות לרשות המקומית.

אמנון כהן: שאלה למנכ"ל המשרד לקליטת העלייה.

אמנון כהן: מדבריך הבנתי שיש הבנה והסכמה להגדיל את התקציבים לקליטת עלייה.

אמנון כהן: הייתי רוצה לדעת - - -

צבי הנדל: הבנתי.

צבי הנדל: חשבתי שהיתה לך הערה בענין הרחבת סמכויות.

רינה גרינברג: זה בסדר היום ואנחנו נדבר על כך, אבל לא עכשיו.

צבי הנדל: חבר-הכנסת כהן, נכון להיום חלק גדול מאד מהנטל נופל על הרשויות המקומיות בתחומים רבים, ודאי וודאי בנושא קליטת עלייה, כשאותו עולה חדש הולך לעירייה ושואל מה עם זה ומה עם זה, גם אם זה לא קשור לעירייה.

צבי הנדל: לכן, קרוב לוודאי שנציגי העיריות רוצים להעלות נושא וגם שיינתנו להם כלים לפתרון הבעיה הזאת.

צבי הנדל: כי יש לפעמים שאין להם סמכות, גם אם הם רוצים.

צבי הנדל: אנחנו נשמע אותם בענין הזה.

צבי הנדל: לדעתי, הכלים שהשלטון המרכזי נותן לרשויות הם קטנים לאין ערוך מהתפקיד שהרשות צריכה למלא.

צבי הנדל: אבל זה במובן כללי.

צבי הנדל: אני חושב, בלי לבדוק, שבעלייה זה עוד יותר חמור.

אמנון כהן: אני חושב שכל הענין של הרחבת סמכויות של ראש העיר הוא כספי.

רינה גרינברג: בחודש פברואר 2001 הקמנו את הפורום של סגני ראשי ערים מחזיקי תיק קליטה ביוזמה של הרוב הגדול של הסגנים על-מנת להתגבש וגם על-מנת לחלק את הידע ולתמוך זה בזה.

רינה גרינברג: הפורום הוא של סגני ראשי ערים מחזיקי תיק קליטה ברשויות המקומיות.

רינה גרינברג: אנחנו פועלים בחסות מרכז השלטון המקומי על-מנת לעזור למנהלי מחלקות קליטה או רשות קליטה לעבור קורסים דרך השלטון המקומי.

רינה גרינברג: אני מוכרחה לציין שעד לפני שנה לא היו קורסים כאלה לאנשים שאחראים על הקליטה ברשויות המקומיות.

רינה גרינברג: אנחנו מודים מאד-מאד ליושב-ראש ועדת העלייה והקליטה שהזמין אותנו היום לכאן לדיון, שבו בקשנו להעלות על סדר-היום שני נושאים: 1.

רינה גרינברג: בעיות נוער עולה.

רינה גרינברג: 2.

רינה גרינברג: הרחבת סמכויות, שעליו נדבר אחר-כך.

רינה גרינברג: אנחנו 40 סגני ראשי ערים מכל מיני מפלגות.

רינה גרינברג: הפורום שלנו הוא לא פוליטי.

רינה גרינברג: אין לנו מקום קבוע.

רינה גרינברג: אנחנו מתכנסים פעם בחודשיים, כל פעם בישוב אחר.

רינה גרינברג: אנחנו התכנסנו באשדוד, בנצרת-עלית ובירושלים.

רינה גרינברג: הפורום שלנו גם תומך וגם עוזר.

רינה גרינברג: זה לא סוד שמחזיקי תיק קליטה מכינים פרוייקטים מול משרד הקליטה ולפעמים הידע שיש למישהו עוזר לכל אחד מאתנו.

רינה גרינברג: יש לנו קשר טלפוני שוטף.

רינה גרינברג: רכז הפורום שלנו הוא מיכאל גינקר, שיושב אתנו כאן, שהוא גם נציג של השלטון המקומי.

רינה גרינברג: הוא יועץ בנושא עולים במרכז השלטון המקומי ולקח על עצמו לרכז את הפורום הזה, בהתנדבות.

רינה גרינברג: עד כאן הצגת הפורום.

רינה גרינברג: תודה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: רשות הדיבור למרק בסין, ראש המועצה היחיד שיושב אתנו - בני עי"ש, ואחר-כך נשמע את מנכ"ל משרד הקליטה.

צבי הנדל: בבקשה.

מרק בסין: בוקר טוב לכולם.

מרק בסין: תחילה אני רוצה לברך על היוזמה להקים את הפורום של מחזיקי תיק קליטה ברשויות מקומיות, שהוא חוצה גבולות פוליטיים, לדעתי, בעידוד ותחת המטרייה של מרכז השלטון המקומי.

מרק בסין: נושא הקליטה, לדעתנו, אין בו מתכון אחיד ומוצלח לקליטה מוצלחת ברשויות המקומיות שבהן האנשים נמצאים.

מרק בסין: את הקליטה הטובה ביותר בכל רשות מקומית מבצעת, לדעתנו, הרשות המקומית, לפי הצרכים של אותם אנשים לפי פלגי האוכלוסייה שממנה הם מגיעים לרשות זו או אחרת.

מרק בסין: אנחנו יוצאים מתוך הנחה שכל עולה שמגיע למדינת ישראל רוצה באיזה שהוא שלב להפסיק להיות עולה חדש ולהרגיש אזרח שווה זכויות, עם הרגשה שהוא אזרח במדינת ישראל, והפסיק להיות עולה חדש.

מרק בסין: מתי אזרח מפסיק להיות עולה חדש?

מרק בסין: בענין הזה יש דעות שונות.

מרק בסין: לשרים יש דעה משלהם ולנו יש דעה משלנו.

מרק בסין: לדעתי, ברגע שהעולה מפסיק להרגיש שהוא עולה חדש.

מרק בסין: מתי הוא מפסיק להרגיש שהוא עולה חדש?

צבי הנדל: כשיש לו ראש עיר עולה חדש.

מרק בסין: בין היתר, יכול להיות.

מרק בסין: נכון, זה מתכון בדוק.

מרק בסין: כאשר הוא מפסיק להגיד "אצלנו שם" ומתחיל להגיד "אצלנו פה", וברגע שהוא מתחיל להרגיש שהוא נצרך.

מרק בסין: זו גישה נכונה להגיד שברגע שאין כסף, מה עושים.

מרק בסין: פה כנראה תעלה לדיון שאלת חלוקת התפקידים.

מרק בסין: הרי יש כל מיני גופים.

מרק בסין: מי עוסק בעלייה ומי עוסק בקליטה – אלה שני דברים שונים.

מרק בסין: לדעתנו, בעלייה עוסק משרד העלייה.

צבי הנדל: בעלייה עוסקת הסוכנות היהודית.

מרק בסין: בסדר, הסוכנות.

מרק בסין: מי עוסק בקליטה בפועל של האנשים שהגיעו לאותן רשויות?

מרק בסין: לדעתנו, אלה הרשויות המקומיות.

מרק בסין: וכמו שאדוני היושב-ראש אמר בפתיח, אנשים ניגשים לרשות כי הם רואים בה את הגוף הראשון, וכנראה שזה טבעי מאד, לפתור את הבעיות או להתייעץ.

מרק בסין: וכאן לדעתנו לא צריך תוספת תקציב.

מרק בסין: צריך פשוט להחליט על חלוקה נכונה בין הגופים.

מרק בסין: הבוקר נכנסתי לאתר אינטרנט של משרד העלייה והקליטה וראיתי טבלה אחת של ההוצאות לשנת 2000.

מרק בסין: בשנת 2000 מומנו 120 רשויות על-ידי המשרד לקליטת העלייה ב-20 מיליון שקל, עם 3,000 פרוייקטים.

מרק בסין: אם נעשה חלוקה מתמטית פשוטה, התוצאה היא 25 פרוייקטים לישוב, ואם מחלקים 20 מיליון ב-25, העלות היא 8,000 שקל.

מרק בסין: לעומת זה קיימים במדינת ישראל ארגונים, וטוב שהם קיימים.

מרק בסין: חלק מהם עושים עבודה מצוינת למען קליטת עלייה ועוזרים בקליטת עלייה.

מרק בסין: אבל בעמנו אנחנו חיים ואנחנו גם יודעים שחלק מהארגונים כנראה לא מביאים את הסחורה והעלות של ארגוני הקליטה בשנת 2000 היתה 13 מיליון שקל.

מרק בסין: מדובר ב-300 ארגונים עם 1,500 פרוייקטים.

מרק בסין: אם עושים את אותה פעולה מתמטית מגיעים ל-2.6 מיליון שקל לארגון.

מרק בסין: כאן צריך להחליט באמת מי קולט.

מרק בסין: אם זה הרשויות, כנראה שצריך לעשות איזה שהם שינויים.

מרק בסין: אם זה ארגונים, זה גם בסדר, אבל תעזבו את הרשויות אחר-כך עם הבקשות.

מרק בסין: זה כפתיח לדיון.

מרק בסין: תודה רבה.

צבי הנדל: אחרי שגירית קצת את הענין, נשמע את מנכ"ל המשרד לקליטת העלייה.

צבי הנדל: בבקשה.

רונן פלוט: בוקר טוב לכולם.

רונן פלוט: אני מאד שמח להיות בפורום הזה.

רונן פלוט: מאחר שתפקידי האחרון היה ראש מועצה, הנושא של עיריות ומועצות מאד מוכר לי.

רונן פלוט: אני רוצה שהפורום הזה יידע שמשרד הקליטה מעביר הרבה מאד כספים לרשות המקומית, בתחומים הבאים: תמיכות, תוכניות פל"א, מקבצי דיור, תקציב הרשויות, קרן עזבונות, בתי תרבות, קליטה בקהילה, תעסוקה, כסף לרשויות.

רונן פלוט: אם אני לוקח כדוגמה את נצרת עלית, שבה ביקרתי לא מזמן, אנחנו העברנו אליה בשנת 2001 קרוב לששה מיליון שקל בסך הכל התוכניות של משרד הקליטה.

רונן פלוט: אני מברך על הקמת פורום הסגנים.

רונן פלוט: עם זאת אני רוצה לומר שמשרד הקליטה בראשותו של סגן השר מר אדלשטיין הקים פורום של מחזיקי תיק קליטה בכל הרשויות, הכולל כ-90 אנשים.

רונן פלוט: התקיימו כבר שתי ישיבות.

רונן פלוט: ישיבה ראשונה התקיימה עם ראש הממשלה, וישיבה שנייה התקיימה בחודש דצמבר, שבה כל מנהל אגף פרס לפני כל הנוכחים את העבודה שעושה משרד הקליטה, כיוון שלא תמיד מחזיק תיק קליטה יודע בדיוק מה משרד הקליטה עושה למען העולים החדשים.

רונן פלוט: בחודש פברואר נקיים ישיבה שלישית ושם נעשה קבוצות דיון, כי אנחנו רוצים לשמוע מפי אנשים מהשטח על כל הבעיות שיש בשטח.

רונן פלוט: אנחנו נתכנס לפחות פעם בחודשיים לישיבות עם הפורום.

רונן פלוט: אני שומע כאן, ולא רק כאן, שאנחנו תומכים בארגונים שונים ובעמותות שונות.

רונן פלוט: הוויכוח הזה הוא לא חדש.

רונן פלוט: לכל עירייה שאני מגיע אומרים לי: תפסיקו להעביר כסף לארגונים, תעבירו לנו, העיריות, אנחנו יודעים יותר טוב מהם למה הולך הכסף.

רונן פלוט: אבל מכיוון שכך עובדת מדינת ישראל, ויש ארגונים וולונטריים ויש עמותות, בוודאי כמו כל משרד אחר גם אנחנו מעבירים כסף לעמותות באמצעות תמיכות וקרן עזבונות.

רונן פלוט: בענין הסמכויות, גם אני לא הבנתי מה כתוב בסדר-היום של הישיבה הזאת – סמכויות מורחבות.

רונן פלוט: אשמח מאד לשמוע הסבר על כך.

רונן פלוט: אני יודע שכל מי שמחזיק בתיק קליטה ביישוב שלו הוא הסמכות העליונה לקליטת עלייה באותו ישוב, ומעליו יש רק ראש העיר.

רונן פלוט: אם ראש העיר לא נותן לו סמכויות לקלוט את העולים, זה ספור אחר.

רונן פלוט: אבל אם ראש העיר נותן לו סמכות מלאה והוא הסמכות העליונה, אני לא רואה מי עוד יכול לתת סמכות, איזה משרד אחר, כי מדובר בעירייה, ומי שיכול בעירייה לתת סמכות הוא אך ורק ראש העיר.

אמנון כהן: להאציל מסמכויותיו.

רונן פלוט: בדיוק.

רונן פלוט: הוא מאציל מסמכויותיו לסגן ראש העיר לקליטת עלייה – - -

מרק בסין: או לחבר ועדת הנהלה.

רונן פלוט: כן, נכון, וזה הדבר הטבעי והנכון שצריך להיות בכל ישוב.

רונן פלוט: מאחר שגם אני לא כל-כך הבנתי מה הבקשה פה, אולי אני אשמע על כך בהמשך.

רונן פלוט: אמנם לא כתבתם בסדר היום, אבל חשוב להבהיר לאנשים שבאו מהרשויות עוד נקודה אחת.

רונן פלוט: אתם ודאי שומעים על כל הקיצוצים במשרד הקליטה.

רונן פלוט: סגן השר מר יולי אדלשטיין והנהלת המשרד עושים הכל כדי לא לקצץ אגורה אחת ברשות כלשהי.

רונן פלוט: זה אומר שלפחות כל מה שנוגע לרשויות אנחנו נשתדל לעשות כפי שזה היה ב-2001, כולל 23%, ומדובר בהרבה מאד כסף.

רונן פלוט: מדובר ב-23% שהורדו בזמנו ובסוף השנה הכסף הוחזר.

רונן פלוט: אנחנו נעשה מאמץ עליון לא לקצץ בתקציב הרשויות לשנת 2002, כיוון שאנחנו יודעים בדיוק איזה עול מוטל על סגני ראשי הערים והעיריות בקטע של העולים החדשים, ולפחות בקטע הזה נעשה הכל על-מנת לעזור לכם עד כמה שזה ניתן.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: רשות הדיבור ללריסה גרשטיין, נציגת העיר החשובה ביותר בעולם.

צבי הנדל: בבקשה.

לריסה גרשטיין: אני מאד מודה לכבוד היושב-ראש של הפורום הזה.

לריסה גרשטיין: אני מודה על כך שרשות הדיבור ניתנה לי מייד, למרות שהייתי רוצה קודם לשמוע ולדבר קצת אחרי האנשים שנמצאים פה.

לריסה גרשטיין: אני לא מבינה את אלה שאומרים שהם לא מבינים על מה מדובר כשאנחנו נאספנו פה לדבר על הרחבת סמכויות.

לריסה גרשטיין: כי אני חושבת שכל מי שהוא אחראי, או היה אחראי על תחום קליטה ברשות מקומית יודע שזאת בעיה אקוטית, זה דבר של סמכויות, תקציבים.

לריסה גרשטיין: סמכויות לא רק ככלים.

לריסה גרשטיין: כוונתי לסמכויות גם מוראליות, גם מוסריות, גם ציבוריות, גם חברתיות.

לריסה גרשטיין: מדובר פה על חלוקת שלטון.

לריסה גרשטיין: משרד מרכזי חייב להתחלק ולהעביר סמכויות לרשויות מקומיות.

לריסה גרשטיין: אני מדברת על זה כבר שנים.

לריסה גרשטיין: אני חושבת שכל רשות מקומית מקבלת בפועל עולים חדשים ומסדרת להם מקומות עבודה.

לריסה גרשטיין: לאנשים שבאים לירושלים ושואלים: מה זה קליטה?

לריסה גרשטיין: אני תמיד אומרת: תתארו לעצמכם אולם לא גדול ולא קטן, שבו 700 מקומות ישיבה, ואנשים שבאים לעיר, תוך שבוע, בלי שפה, בלי דיור, בלי עבודה, בלי קרובי משפחה שיכולים לעזור להם בחודשים הראשונים, ואת זה עושה הרשות המקומית.

לריסה גרשטיין: היא מקבלת את מאות האנשים האלה בכלים המאד מוגבלים שלה.

לריסה גרשטיין: גם אני עסקתי בזה במשך חמש שנים ואני יודעת על מה אני מדברת.

לריסה גרשטיין: לאנשים רבים מאד יש הרגשה, ואני לא מגלה פה משהו סודי לגמרי, שלוועדה הזאת חייבות להיות "שיניים".

לריסה גרשטיין: אני מקווה מאד שהדיון הזה יהיה ענייני, מקצועי ושמשהו ייצא ממנו.

לריסה גרשטיין: אני מאד בעד העברת סמכויות רבות לרשויות מקומיות, כי בעצם כל מרכזיותו של שלטון מרכזי הוא בדרך-כלל טעות.

לריסה גרשטיין: אנחנו קראנו על כך בהיסטוריה.

לריסה גרשטיין: אנחנו "אכלנו" את זה שנים רבות בארץ-ישראל, ומדינת ישראל היא כן מדינה שמקבלת אנשים מחוץ-לארץ וחייבת לספק להם את החיים האלה.

לריסה גרשטיין: אני בעד זה שכל קליטה תבוצע על-ידי הרשויות המקומיות, כולל סל קליטה.

לריסה גרשטיין: בכל עירייה קיים אגף רווחה, אגף חינוך, אגף נוער, וכיוצא באלה, ובכל מקום יש מחלקת קליטה, קליטה ורווחה, קליטה ונוער, קליטה וחינוך, וכו' וכו'.

לריסה גרשטיין: את כל הדבר הזה צריך להעביר לידי אדם שיהיה אחראי בפועל על נושא הקליטה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: יש פה שני נציגים משתי ערים שקלטו הכי הרבה עולים – נצרת עילית וראשון-לציון.

צבי הנדל: אני רוצה לשמוע את ההתייחסות שלהם בנושא הסמכויות.

צבי הנדל: מר פיוטר גומון, סגן ראש עיריית נצרת עילית, בבקשה.

פיוטר גומון: אני קיבלתי את כל הסמכויות הדרושות בתחום קליטה.

פיוטר גומון: אצלנו בעירייה יש אגף קליטה וועדות שעוסקות בטיפול בעולים מהיום הראשון שהם מגיעים לעיר.

מיכאל רייף: אני מחזיק בתיק קליטה בעיריית ראשון-לציון.

מיכאל רייף: מבחינת סמכויות אצלנו הכל בסדר.

מיכאל רייף: תמיד מקובל שיש התנגדות כלשהי.

מיכאל רייף: לנו אין שום בעיה, גם לא עם משרד הקליטה.

מיכאל רייף: הדבר היחיד שחסר לנו הוא כסף.

מיכאל רייף: אם רוצים ללמוד מהי קליטת עלייה, בראשון-לציון אפשר ללמוד את זה.

מיכאל רייף: אולי אני לא אובייקטיבי, אבל אני מזמין אותך ואת חבריך בראש השולחן לבוא אלינו ולראות את בית המהנדס, מרכז אומנים, בית טכנולוגיה שנבנה עכשיו לעולים חדשים, ועוד כמה דברים יפים שנעשו בעיר.

שמחה יסיפוב: אני מברך על היוזמה לקיים את הישיבה הזאת של ועדת העלייה והקליטה.

שמחה יסיפוב: לא כאן המקום לדבר על הסמכויות של סגני ראשי הערים.

שמחה יסיפוב: נכון שראש העיר הוא שנותן סמכויות, אבל אנחנו גם יודעים לקחת סמכויות.

שמחה יסיפוב: לא צריך לחכות לקבל סמכויות אלא צריך לקחת אותן.

שמחה יסיפוב: לריסה גרשטיין, את יודעת זאת היטב.

שמחה יסיפוב: לא צריך לחכות גם לחברי הכנסת שיתנו לנו סמכויות אלא אנחנו כסגנים צריכים לקחת סמכויות ולעבוד קשה, ואנחנו עובדים קשה.

שמחה יסיפוב: הנושא הראשון בסדר-היום הוא טיפול הרשויות המקומיות בנוער עולה, שהוא נושא מאד חשוב, ובתוכו כלולים, כמובן, סמים, אלימות, נשירה מבתי-ספר.

שמחה יסיפוב: זורקים את התלמידים מבתי הספר ולאף אחד לא אכפת.

שמחה יסיפוב: אלה הדברים שאנחנו צריכים לדבר עליהם כאן ולחשוב איך לטפל בהם.

שמחה יסיפוב: שני דברים חשובים נוספים הם דיור ותעסוקה של עולים.

שמחה יסיפוב: ודבר אחרון.

שמחה יסיפוב: אתם יודעים שבחדרה היה ביום חמישי פיגוע באולם שמחות.

שמחה יסיפוב: חברי-הכנסת אמנון כהן וישראל כץ ביקרו אחר-כך את המשפחות, ואני פונה לוועדת העלייה והקליטה ושואל איך אפשר לעזור למשפחות האלה, כי אין להן כתובת אל מי לפנות.

רונן פלוט: זה לא נכון.

שמחה יסיפוב: חוץ מביטוח לאומי.

שמחה יסיפוב: אני טיפלתי במשפחות רבות שנפגעו בפעולות טרור.

שמחה יסיפוב: מי שמטפל בהן זו הרשות המקומית, ביטוח לאומי וארגון סל"ע.

שמחה יסיפוב: אני אומר שצריכה להיות ועדת עלייה וקליטה במיוחד לעולים.

שמחה יסיפוב: יש משפחות שאין להן תעסוקה.

שמחה יסיפוב: אתמול ביקרנו במשפחה שבה שני ההורים לא עובדים.

שמחה יסיפוב: הבן נמצא במצב קשה בבית-חולים.

שמחה יסיפוב: האמא פנתה אליי ואמרה: אני בוודאי אשב בבית-חולים הרבה ימים.

שמחה יסיפוב: אני לא עובדת, בעלי לא עובד ואין לנו ממה לשלם משכנתה.

שמחה יסיפוב: מה נעשה?

שמחה יסיפוב: לאן אפנה?

שמחה יסיפוב: ואני צריך לחפש תרומות.

שמחה יסיפוב: אנחנו צריכים לחשוב רק על העולים ואיך אפשר לשפר את מצבם בארץ כדי שהקליטה שלהם תהיה יותר טובה.

צבי הנדל: לנו כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות יש ענין אחד – עלייה, קליטה וטיפול בתפוצות ישראל באשר הן.

צבי הנדל: למרות שאני איש פוליטי, וכולנו אנשים פוליטיים, לא מעניין אותי מי שייך לאיזו מפלגה, מי אוהב את מי ומי לא אוהב את מי.

צבי הנדל: כאן יש לנו רק ענין אחד.

צבי הנדל: הישיבה הזאת היא ישיבה מיוחדת במינה, כי לא כינסתי אותה בגלל נושא כואב שבו אנחנו צריכים לדון ולהיאבק מול הממשלה, או עם הממשלה, תלוי מה הנושא, אלא כינסתי אותה כשהכותרת שלה היא עובדי ציבור ברשויות המקומיות שהגיעו לדרגות בכירות והם עולים חדשים.

צבי הנדל: לא הנושא כינס את הקבוצה אלא נתנו את הבמה הזאת לקבוצה שנמצאת כאן כדי ללבן דברים שלא אני מעלה אלא שאתם רוצים להעלות, והבמה שלכם.

צבי הנדל: אבל התנאי הוא שתשכחו בשעה הקרובה אלו עכבות מפלגתיות כאלה או אחרות יש לכל אחד, כי אחרת אני אפסיק את הדיון.

צבי הנדל: אולי החיישנים שלי לא בריאים מספיק ואולי לא קלעתי למטרה, אז אני מתנצל.

צבי הנדל: אבל אם כן קלעתי למטרה, אני מבקש מכולכם.

צבי הנדל: אני עכשיו שייך ל"ישראל בעלייה", ל"ישראל ביתנו", ל"עבודה", ל"איחוד לאומי", לש"ס ולכולם, ואני שומר על הזכות של כולם.

צבי הנדל: כל מי שעוסק בעלייה עושה זאת כי הוא מודע לחשיבות של נושא קליטת עלייה במהלך הציוני של המדינה שלנו, שהוא אולי אחד הנושאים הציוניים המרכזיים האחרונים שעוד אפשר להגיד שזאת ציונות במיטבה בלי לגמגם ובלי לשים את המלה ציונות במרכאות.

צבי הנדל: לכן מי שעוסק בזה עושה זאת מתוך הלב.

צבי הנדל: לפעמים יש שגיאות.

צבי הנדל: אין לי ספק שמי שעוסק בזה בסוכנות עושה זאת מכל הנשמה, ואין לי ספק שמי שעוסק בזה במשרד לקליטת עלייה עושה זאת מכל הנשמה, וכך גם בעיריות ובכנסת, כולם עובדים עם כל הלב.

צבי הנדל: יש חילוקי-דעות.

צבי הנדל: אם אנחנו מסוגלים להעלות נושא שיש אתו בעיה ויש צורך לפתור אותה, ובכוחות משותפים יש סיכוי לקדם פתרון לבעיה כזאת, אני רוצה שאתם תחליטו עליו.

צבי הנדל: כי אמרתי, הישיבה הזאת היא ישיבה לא רגילה.

צבי הנדל: היא לא התכנסה על נושא אלא על חבורה, שאני מאד מעריך אותה.

צבי הנדל: אני מאד שמח על העמדות שכולכם הגעתם אליהן.

צבי הנדל: אין מסר יותר טוב מזה שחבר-הכנסת הוא עולה חדש, או ראש עיר הוא עולה חדש, או סגן ראש עיר, או סגן יושב-ראש הכנסת הוא עולה חדש.

צבי הנדל: אני זוכר שהתלבטנו בסיעה שלנו כשנאמר לנו שלסיעה שלנו יש תפקיד של סגן יושב-ראש הכנסת, ולקחנו את האיש שהוא איש אשכולות, פרופ' נודלמן.

צבי הנדל: המניע העיקרי שלנו היה שהוא מדבר הכי חלש עברית.

צבי הנדל: אמרנו, המסר שזה מעביר, שיושב על הדוכן כסגן יושב-ראש הכנסת עולה חדש שהעובדה שהוא עולה חדש באה לידי ביטוי במבטא שלו ובדיבור שלו, זה נותן לעולה את ההרגשה הטובה ביותר שהוא חלק מהמדינה.

אמנון כהן: אתה ציוני אמיתי.

צבי הנדל: נכון.

צבי הנדל: זה היה השיקול שלנו.

צבי הנדל: לכן אני מבקש לא להקניט זה את זה, למרות שכולנו פוליטיקאים, ותצאו מתוך הנחה שכל מי שעוסק בעלייה ובקליטה עושה זאת מכל הלב.

צבי הנדל: גב' גרינברג, בבקשה.

רינה גרינברג: כבוד היושב-ראש, חברים יקרים, הנואם המרכזי בענין הרחבת סמכויות ויוזם הרעיון שנעלה את הנושא לסדר היום הוא סגן ראש עיריית קצרין, והוא לא נמצא כאן היום.

רינה גרינברג: אבל אני רוצה לדבר היום עלינו, על ראשי ערים וסגני ראשי ערים שנמצאים במצוקה, וגם על העולים החדשים שהגיעו בשנתיים – שלוש שנים האחרונות שנמצאים במצוקה כלכלית.

רינה גרינברג: הדולר עלה ויחד אתו עלה שכר הדירה.

צבי הנדל: ישיבת הוועדה שלנו בשבוע שעבר היתה על נושא עליית הדולר ושכר הדירה שצמוד כמעט כולו לדולר, וקיבלנו החלטה שאנחנו נותנים לענין הזה לרוץ עוד חודש וחצי, לראות איך הדולר מתייצב, ולפי זה לדרוש אחר-כך את עדכון הסיוע בשכר-דירה.

צבי הנדל: לכן אני מציע שלא ניכנס לזה עכשיו.

רינה גרינברג: הרשויות המקומיות נותנות הנחה בארנונה לקשישים ולמשפחות חד-הוריות.

רינה גרינברג: לדוגמה, עיריות נצרת עילית וכרמיאל סופגות שבעה מיליון שקל הנחה בארנונה, כי אין לנו ברירה, אנחנו נותנים הנחה למשפחות שחיות מקצבת זקנה או מהבטחת הכנסה.

רינה גרינברג: אף אחד לא מכסה לנו את ההוצאות האלה.

רינה גרינברג: חינוך.

רינה גרינברג: בשנתיים האחרונות אין כמעט כתות אולפן בבתי הספר.

רינה גרינברג: אנחנו נאלצים לפתוח כתות אולפן ולתמוך בכתות אלה בבתי הספר.

רינה גרינברג: היה אולפן קיץ, וגם הוא בוטל.

רינה גרינברג: מגיעים עולים, ואני שואלת איך מפסיקים דבר כזה?

רינה גרינברג: זה דבר שצריך לתמוך בו.

רינה גרינברג: אני יודעת מה הם התקציבים של משרד הקליטה.

רינה גרינברג: משרד הקליטה צריך לקבל יותר תקציבים כדי שהוא יוכל לעזור לנו, כי כל רשות יודעת שאנחנו באים לראש העיר, אנחנו שמים 25% "מצ'ינג" מול משרד הקליטה ומשרד הקליטה נותן לנו 75%.

רינה גרינברג: יש רשויות עשירות שה"מצ'ינג" שלהן הוא 50%, וראש העיר נותן להן 50%.

אמנון כהן: יש ערים עם 75% "מצ'ינג".

רינה גרינברג: אני לא יודעת.

רינה גרינברג: אני יודעת שאנחנו קולטים עולים במצב כלכלי קשה, ואנשים שהתחייבו לשלם משכנתה, הם מובטלים והם לא יכולים לשלם את המשכנתה.

רינה גרינברג: אנחנו נמצאים היום במצב מאד קשה.

רינה גרינברג: אני פונה למנכ"ל משרד הקליטה.

רינה גרינברג: הרי אנחנו יודעים שזוג צעיר עם שני ילדים או עם ילד אחד מקבל אחרי שנה ראשונה 450 שקל השתתפות בשכר-דירה.

רינה גרינברג: חברים, במצב התעסוקה והאבטלה בארץ אנחנו לא יכולים לדחוף אותו לקנות דירה אם הוא לא רוצה.

רינה גרינברג: אנשים בגליל מתחייבים לשלם משכנתה 2,500 שקל בחודש, הם מובטלים והם לא יכולים לשלם את המשכנתה.

רינה גרינברג: אולי אפשר לחשוב על השתתפות בשכר-דירה לזוגות צעירים שהיום לא מקבלים סיוע בשכר-דירה.

רינה גרינברג: אלה הנושאים שרציתי להעלות ולבקש אולי להרחיב את הדיבור עליהם.

רינה גרינברג: תודה.

סופה לנדבר: אני מתנצלת שאני צריכה ללכת לוועדת הכנסת.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לראשי הערים, לחברי מועצת העיר ולמשרד הקליטה שסדר היום שלנו עמוס, אבל אנחנו מזדהים עם כל מלה שהם אומרים ואנחנו נגיע כדי לעזור.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שאנחנו מקימים עכשיו קרן עזרה מעולה לעולה, מאחר שהמצוקה היא כל-כך קשה ויש הרבה מאד פניות.

צבי הנדל: יש לי בקשה.

צבי הנדל: מאחר שהנושאים מרובים ובסוף לא נגיע לשום דבר, אני מציע שנתמקד רק בנושא אחד – נוער בעייתי.

צבי הנדל: אני מבקש מנציגת המשטרה סגן-ניצב סוזי בן-ברוך, שעיקר עיסוקה בתחום הזה, לפתוח את הדיון בנושא נוער עולה במצוקה, או בפשיעה.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אני אתייחס לנושא כפי שנתבקשתי על-ידי היושב-ראש, רק מנקודת מבט משטרתית, לא חינוכית, לא טיפולית ולא שיקומית.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אנחנו מתריעים מזה שלוש או ארבע שנים על עלייה מאד מאסיבית, על התערבות של נוער עולה בעבירות הנוער בישראל.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: נכון לנתוני ינואר – נובמבר, כי אין לי נתונים שנתיים, אחוז הפשיעה של נוער עולה מסך-כל פשיעת הנוער הוא 25%.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, רבע מפשיעת הנוער בישראל נעשית על-ידי נוער עולה.

וילמה מאור: יותר מחלקם באוכלוסייה.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: חלקם באוכלוסייה הוא 11.9%.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: הנתון הוא נתון קשה.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אנחנו כל הזמן מתריעים ומעלים את הנתון הזה.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: ושוב, מדובר על נתונים שרק מגיעים למשטרת ישראל.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: זאת אומרת שהאמת נמצאת אי-שם ברחוב.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: עד לפני כשלושה חודשים ישבה ועדה בין-משרדית, ואנחנו הצענו נקודות מרכזיות לסיוע לנוער עולה.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: ידוע לי ששני המנכ"לים, גם מנכ"ל משרד הקליטה וגם מנכ"ל משרד העבודה ישבו יחד בנושא הזה, והמסמך מוכן, והיה רצוי מאד שהיושב-ראש יעיין בו, כי הוא משקף את הבקשה של כל משרד בנפרד, ובסך-הכל למיטב זכרוני לא מדובר בעלות כספית גבוהה מאד.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: לדוגמה, דבר אחד שאנחנו מבקשים לאורך כל השנים הוא שיהיה גורם אחד שידבר בשפת הילדים וההורים.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: ברגע שילד נעצר על עבירה כלשהי, שיהיה מישהו שיקח אותו מהמשרד שלנו וינחה אותו ויסביר לו מה זה קצין מבחן לנוער.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: כאשר הוא מוזמן לשם, איך הוא הולך לשם.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: שמרגע שהוא יוצא מהמשרד שלנו, ילווה אותו חזרה למוסד החינוכי שבו הוא רשום במקום שהוא יסתובב ברחובות.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: כי מי שנתקל בילדים שמסתובבים ברחובות אלה אנחנו במשטרת ישראל, לצערי.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: הרבה מאד גורמים מנסים לעזור בענין הזה, כמו עמותת על"ם, קידום נוער, שירות הנוער, אבל מספר הילדים המסתובבים ברחובות עולה והולך, והיקף כוח-האדם שמטפל בהם מצטמצם והולך.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: בסופו של דבר הם מגיעים אלינו אחרי שהם ביצעו עבירות.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: דרך אגב, רוב העבירות הן עבירות רכוש.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: העבירה הכי דומיננטית והכי מדאיגה היום היא עבירת סמים.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: יש עלייה של כ-40% במעורבות של קטינים עולים בסמים, וזה נתון מזעזע.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אין תוכנית לאומית אחת לכל הערים, אבל יש תוכנית של ועדה בין-משרדית שישבה קרוב לשנה, וכדאי לעיין בתוכנית הזאת.

סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אני שוב אומרת, למיטב זכרוני העלות הכספית היא לא רצינית כל-כך, אבל היא קצה הקרחון, כאשר כל משרד, בזווית הראייה שלו אמר מה חסר כדי לשקם את הנערים האלה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: רשות הדיבור לנציגת משרד החינוך ד"ר אלינה גולצמן.

צבי הנדל: בבקשה.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו עובדים ב-35 רשויות מקומיות.

ד"ר אלינה גולצמן: יש לנו 64 מדריכים דוברי שפה.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו תחנה לקראת המשטרה.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו עובדים ומתמקדים כל השנה עם הקשיים שמשתנים כל הזמן.

ד"ר אלינה גולצמן: התחלנו עם התוכנית שלנו לפני תשע שנים, אז המאפיינים של העירייה היו אחרים לגמרי.

ד"ר אלינה גולצמן: היום אנחנו מקבלים משפחות, מתבגרים, מסיטואציה שלא נתקלנו בה אף פעם.

ד"ר אלינה גולצמן: לדוגמה, לאינה פקילמן יש קבוצה של בני-נוער, שהם ילדים טובים.

ד"ר אלינה גולצמן: הם משחקים שחמט.

ד"ר אלינה גולצמן: הם לא יכולים להשתלב בבית הספר בגלל הכוחניות של התלמידים.

ד"ר אלינה גולצמן: בית הספר לא יודע להתמודד עם נוער עולה, גם עם הנוער הטוב וגם עם הנוער הפחות טוב.

ד"ר אלינה גולצמן: יש לנו ילדים שמגיעים עם כל מיני משפחות, שונות ומשונות, שלא ברור מי האפוטרופוס שלהם על-פי חוק שאליו אנחנו יכולים לפנות, כי הם מגיעים עם בת דוד או בן דוד, סבתא של סבתא, אחות של סבתא.

ד"ר אלינה גולצמן: ההורים קיימים וחיים ואנחנו יודעים שהאבא בקנדה והאמא בחבר העמים איפה שהוא והילדים נמצאים בישראל.

ד"ר אלינה גולצמן: בזמן האחרון אנחנו מאתרים ילדים שמעולם לא היו רשומים במערכת החינוך הפורמלית.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו אפילו לא יכולים להגיד שהילדים האלה נשרו, כי הם לא היו שם.

ד"ר אלינה גולצמן: אני כבר לא מדברת על זהות יהודית, אבל מגיעות משפחות עם ילדים שהם נכדים של יהודים.

ד"ר אלינה גולצמן: לא מדובר בחצי יהודים שהגיעו באמצע שנות התשעים, אז התמודדנו עם בעיות קשות של זהות יהודית, אבל הילדים האלה היו לפחות כשרים בקהילה היהודית בארץ מוצאם.

ד"ר אלינה גולצמן: כאן בכלל לא, וכמובן שזה מאד מקשה עליהם להשתלב בחברה הישראלית.

צבי הנדל: אני לא רוצה לשמוע כעת ניתוח של הבעיה.

צבי הנדל: תגידי לנו מה לדעתך אנחנו צריכים לעשות ואנחנו נעשה.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו יודעים מה לעשות ואנחנו עושים.

ד"ר אלינה גולצמן: יש לנו תוכניות רבות.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו מטפלים בנוער מנותק.

צבי הנדל: יש לכם קשר עם הרשויות המקומיות?

ד"ר אלינה גולצמן: אני מנחה, מדריכה מדריכים שהם עובדי הרשות המקומית.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו מעבירים תקציבים בצורה של "מצ'ינג", בתנאי שהרשות מודה שיש בעיה עם הנוער העולה והיא מוכנה לקחת על עצמה את הטיפול בנוער העולה, אנחנו מעבירים חלק מהתקציבים וגם הרשות נותנת לנו חלק מהתקציבים.

ד"ר אלינה גולצמן: נכון להיום הגענו למצב שהמדריכים אומרים לי: אני כבר לא יכולה לעבוד עם הכריזמה שלי.

ד"ר אלינה גולצמן: באשדוד בלבד יש 50 בני נוער מטופלים.

ד"ר אלינה גולצמן: כל מדריך מטפל ב-50 בני נוער.

ד"ר אלינה גולצמן: התאמנו ותרגמנו את כל התוכניות לתרבות הרוסית.

ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו יודעים מה לעשות.

צבי הנדל: הבעיה היא תקנים.

צבי הנדל: עכשיו אני רוצה לשמוע סגני ראשי ערים בנושא נוער במצוקה.

צבי הנדל: רשות הדיבור לאריה ארוש, סגן ראש מועצה מקומית בני עי"ש.

צבי הנדל: בבקשה.

צבי הנדל: לפני-כן אני רוצה לומר שמקום ראשון במספר העולים באוכלוסייה, לפי אחוזים, הוא בני עי"ש.

צבי הנדל: מקום שני – נצרת עילית.

צבי הנדל: שלישי – אור-עקיבא, רביעי – שדרות.

צבי הנדל: אחרי שדרות – אריאל, מעלות-תרשיחא, כרמיאל, ערד, אשדוד, אשקלון, קרית-ים, קרית-גת, קצרין.

צבי הנדל: בכל המקומות האלה למעלה מ-30% מהאוכלוסייה הם עולים.

אריה ארוש: אנחנו מדברים היום הרבה על תקציב, אבל כל זה יהיה לשווא מסיבה אחת – חוסר תקציבים.

אריה ארוש: אנחנו יכולים לדבר הרבה, אבל בלי תקציבים, אני אומר לכולם פה, בבני עי"ש יש רכזת קליטה ועלייה.

אריה ארוש: נכון שכל המחלקות עוזרות, כל אחת בנושא שלה, אבל סתם להחזיק רכזת קליטה בשביל שהיא תקבל משכורת, אין צורך בזה.

אריה ארוש: אני רוצה להגיד שאין קיצוצים בתקציב קליטה.

צבי הנדל: אני חייב קצת לחלוק עליך, ובזה אענה גם לראש העיר שדיבר על ארגוני העולים למיניהם.

צבי הנדל: מי שלא נתקל בזה ולא מכיר את זה לפני ולפנים אולי לא יודע להעריך מה זה.

צבי הנדל: יש לפעמים שאתה משלם משכורת אחת ובזכות המשכורת הזאת אתה מפעיל מערכות ענקיות של התנדבות ומתנדבים, ויש לפעמים שמשכורת אחת – לא חשוב מי הגוף שמשלם אותה – אני מכיר מערכת בתחום העזרה לזולת, שמפעילה החזקת אלפי משפחות במשכורת אחת לבן-אדם אחד עם רכב אחד, ואת כל השאר עושים מאות מתנדבים.

צבי הנדל: זה יכול להיות בכל תחום.

צבי הנדל: לכן אל תזלזלו בזה.

צבי הנדל: תלוי אם מצאנו את האיש הנכון ושמנו אותו במקום הנכון.

שמחה יסיפוב: לא כשמדובר בנוער.

שמחה יסיפוב: אין מתנדבים לעבודה עם נוער.

צבי הנדל: נוער צריך להיות שייך למחלקת החינוך ומחלקת החינוך צריכה לטפל גם בנוער עולה.

צבי הנדל: אבל אני לא רוצה להרחיב את הדיבור בענין הזה.

צבי הנדל: רשות הדיבור ליצחק יגודייב, ממלא-מקום ראש עיריית רמלה ומחזיק תיק שירותי רווחה וקליטה.

יצחק יגודייב: אני מברך את הפורום שהתכנס כאן היום.

יצחק יגודייב: זה טוב שאפשר להשמיע את הבעיות בפורום כזה.

יצחק יגודייב: רונן פלוט ביקר אצלנו ושמע מה שיש לנו לומר.

יצחק יגודייב: אני מתייחס לדברים שנאמרו פה על-ידי נציגי ערים אחרות.

יצחק יגודייב: רציתי להגיד שזה טוב שאנחנו מקבלים השלמה של קיצוצי תקציב, אבל הבעיה היא בתחילת השנה כאשר אנחנו מתכננים כל מיני פעילויות, בונים פרוייקטים, הרי אנחנו מתייחסים לאותו קיצוץ תקציבי בהתחלה ואנחנו בונים את כל הפעילויות שלנו בהתאם לאותו תקציב שיש בהוראת שעה, באותו רגע.

יצחק יגודייב: אם בסוף השנה קיבלנו השלמה תקציבית, כל מה שתכננו בתחילת השנה נעשה, וזה טוב שאנחנו מקבלים סכום נוסף, אבל אנחנו לא משיגים את המטרה שהצבנו לעצמנו בתחילת השנה.

יצחק יגודייב: לכן מאד הייתי רוצה או שאנחנו נקבל הבטחה בהתחלה כאשר מקצצים בתקציב שלנו, שיתכננו בסדר-גודל של תקציב שקיבלתם בשנה שעברה, ואז תקבלו השלמה, או שיהיה סידור אחר, כי אחרת אנחנו פשוט בבעיה.

יצחק יגודייב: זה נכון לגבי נוער במצוקה ולגבי כל הפעילויות האחרות.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: רשות הדיבור לגב' אלה שפיגל, מחזיקת תיק קליטה בעיריית באר-שבע וסגנית ראש העיר.

צבי הנדל: בבקשה.

אלה שפיגל: אני חושבת שאין הרבה תוכניות בתחום העבודה לבני נוער מגיל 15 עד 18 שגם הם זקוקים לקצת כסף לבילויים אבל הם לא יכולים לבקש כסף מההורים.

אלה שפיגל: לכן, מאחר שהם לא יכולים לעבוד, הם יוצאים לרחוב ושם הם חשופים לסמים ולדברים רעים אחרים.

אלה שפיגל: אולי מישהו יכול לחשוב על תוכניות או על פרוייקטים שבהם בני הנוער יוכלו לעבוד קצת.

מיכאל ברקן: אני רוצה להתייחס רק לנושא אחד, נוער עולה וסמים.

מיכאל ברקן: בעפולה אנחנו מפעילים ביחד עם משרד הקליטה כבר במשך שלוש שנים את הפרוייקט "עולים נפגעי סמים".

מיכאל ברקן: מוזר מאד שכולנו מדברים על תקציבים, על כסף, אבל אני מדבר רק על יחס.

מיכאל ברקן: במשרד העבודה והרווחה לא מכירים את הבעיה הזאת.

מיכאל ברקן: זאת אומרת, משרד הקליטה צריך לממן את העובדת הסוציאלית שאחראית על הפרוייקט.

מיכאל ברקן: עד כמה במשרד הקליטה יכולים להפעיל את הפרוייקט הזה דרך הפרוייקט קליטה בקהילה?

מיכאל ברקן: במקרה הטוב עפולה יכולה להשתתף ב-300,000 שקל, ויש שם פרוייקטים – 20% רווחה, 25% תרבות, וכו'.

מיכאל ברקן: אני מדבר על יחס.

מיכאל ברקן: אם אנחנו לא נקבל יחס ממשרד העבודה והרווחה אנחנו נקבל 55% ולא 25%, ובעתיד נקבל יותר.

יורי מגנר: היום שמענו שבכל ישוב יש תחנה אחרונה לנוער עולה, והיא המשטרה.

יורי מגנר: בחלק מהיישובים יש תחנה לפני האחרונה, והוא הפרוייקט.

יורי מגנר: איפה התחנות הראשונות שלנו?

יורי מגנר: תראו מה קורה.

יורי מגנר: ילד עולה שמגיע ארצה נתקל מיד בבעיות, הוא לא נקלט בבית הספר.

יורי מגנר: כשהוא יוצא מבית הספר אין לו מה לעשות בשעות אחר הצהריים, כי הוריו נמצאים או באולפן, או שהם עובדים, והוא מסתובב בישוב, וכן הלאה.

יורי מגנר: שמענו על בעיות תעסוקה, בעיות שפה, מסגרת תרבותית וכן הלאה.

יורי מגנר: אם אנחנו לא נבנה פעם אחת ולתמיד מסגרת לקליטת נוער עולה, אנחנו יכולים לדבר ולפתור בעיות נקודתיות אבל דבר לא ייצא מזה.

יורי מגנר: התקציב של יקנעם עילית לקליטת עלייה הוא 130,000 שקל.

יורי מגנר: זה הכל.

יורי מגנר: עם הסכום הזה נצטרך להתמודד לא רק עם נוער.

יורי מגנר: רוב התקציבים של משרד הקליטה מפוזרים במשרדים אחרים.

צבי הנדל: אמרת שאנחנו צריכים לבנות מסגרת לקליטת נוער.

יורי מגנר: נכון.

יורי מגנר: זו צריכה להיות תוכנית ארצית.

יורי מגנר: כשם שעולה חדש מגיע ארצה והוא יודע בדיוק מה יהיו צעדיו הראשונים, וכן הלאה, כך אנחנו צריכים לבנות מסגרת שבה יהיו שותפים כל המשרדים, לא רק משרד הקליטה.

יורי מגנר: יהיו שותפים בה גם משרד החינוך, גם משרד הרווחה, גם משרד הבריאות.

יורי מגנר: ואם יהיה משהו דומה לתוכנית וארגון מסודר, שזה יהיה בכל ישוב, כולל עובדים, כולל אמצעים, כלים ותקציבים, ויכול להיות שנעשה משהו.

יורי מגנר: תודה.

צבי הנדל: רשות הדיבור לד"ר מרה קנבל, סגנית ראש העיר רחובות.

צבי הנדל: בבקשה.

ד"ר מרה קנבל: קודם-כל אני גאה שאנחנו פה, על המפה.

ד"ר מרה קנבל: יש לנו בית-ספר נפלא של ילדים עולים.

ד"ר מרה קנבל: אני רוצה להתייחס לנושא הנוער, שנוגע לכל הרשויות, ודאי גם לרחובות.

ד"ר מרה קנבל: למרות שרחובות נחשבת לעיר מדע, אקדמאים, טכנולוגיה ועיר מאד יפה עם רמת חיים בינונית ומעלה, הבעיה של הנוער, ונוער עולה היא מאד-מאד חריפה.

ד"ר מרה קנבל: הבעיה מתחילה באולפנים.

ד"ר מרה קנבל: ברגע שהילדים מגיעים בודדים והם מפוזרים שניים – שלושה תלמידים בכל כתה, כל ילד מקבל באותה כתה אולפן עברית, הוא מגיע לאפס עברית.

ד"ר מרה קנבל: כי בסופו של דבר אין מורה שמוכן לשבת מול ילד אחד או שניים ולהעביר אתו שעורי עברית.

ד"ר מרה קנבל: לכן, אם אין אולפן, אין עברית.

ד"ר מרה קנבל: אין עברית, אין חברה.

ד"ר מרה קנבל: אין חברה, לא מבינים, יוצאים החוצה.

ד"ר מרה קנבל: בנוסף לעיסוק שלי בקליטה אני עובדת צמוד מאד עם משטרת רחובות.

ד"ר מרה קנבל: יש לנו תוכניות משותפות מאד יפות, תוכניות משולשות, עם חינוך, עם קליטה ועם משטרת ישראל.

ד"ר מרה קנבל: אבל עדיין יש בעיה של קידום נוער, של מדריכי נוער דוברי רוסית.

ד"ר מרה קנבל: ברגע שאני פונה לחינוך, לרווחה, לכל מחלקה או אגף בעירייה, אומרים: את עוסקת בקליטה, תביאי דובר רוסית.

ד"ר מרה קנבל: איפה הכסף ואיפה התקציב – אם יש לנו?

ד"ר מרה קנבל: יש לנו חבר'ה שמוכנים לעבוד עם מדריכי נוער ורחוב, אבל אין לנו תקציבים.

ד"ר מרה קנבל: זאת נקודה אחת.

ד"ר מרה קנבל: אנחנו פותחים עיר נוער ברחובות, פרוייקט ייחודי ששותפים בו כל הגופים שעוסקים בנוער והם יהיו תחת קורת גג אחת.

ד"ר מרה קנבל: זה גם על"ם, תחום הנוער, חינוך, קליטה ורווחה.

ד"ר מרה קנבל: עשינו תוכנית משולשת של בית-ספר במיוחד להורים עולים, שלדעתי היא מאד מוצלחת.

ד"ר מרה קנבל: התוכנית היא מול מורים, מול הורים, מול תלמידים וכולם ביחד.

ד"ר מרה קנבל: זאת אומרת, להבין שהמורה הוותיק, הצבר יבין את המורה העולה, שלא יפחדו אחד מהשני, שיבינו את החינוך בארץ ואת המנטליות של העבר.

ד"ר מרה קנבל: המשולש הזה מאד-מאד מצליח.

ד"ר מרה קנבל: האמהות רצות לפגישות.

ד"ר מרה קנבל: אבל כל זה מתמקד בדבר אחד – תקציב.

ד"ר מרה קנבל: צריך או להגדיל ולהעביר את זה לסמכות הקליטה, שאני אישית מופקדת עליה, ולתת את האפשרות להשתמש ולתת מענה לעולים בני הנוער.

ד"ר מרה קנבל: להקים גוף נוסף, שאני לא בעדו, כי כשאני נכנסתי לעירייה לקחתי לקליטה מכל המחלקות כל דבר שמטפל בנוער או בכלל בעולה.

ד"ר מרה קנבל: זאת הדרך היחידה כדי לראות לרוחב את כל הבעיות של העולים בכלל ושל נוער בפרט.

ד"ר מרה קנבל: בענין התקציבי, אני חושבת שמשרד החינוך מטאטא את הבעיות מתחת לשטיח.

ד"ר מרה קנבל: המורים ומנהלי בתי הספר לא נותנים לוועדי הורים ולאנשי הקליטה להיכנס ולהצביע על הבעיות שכולנו מכירים.

צבי הנדל: רשות הדיבור לחיים הרמלין, סגן ראש עיריית צפת ואחראי על תיק הקליטה.

צבי הנדל: בבקשה.

חיים הרמלין: כשהעולים התחילו לבוא לצפת אני הייתי חבר מועצה ולקחתי לידיי את תיק הקליטה.

חיים הרמלין: בהתחלה היה קשה לקבל את העולים כי אף פעם לא קיבלו עולים ברצון.

חיים הרמלין: גם כשאני הגעתי כעולה לפני חמישים וכמה שנים לא קיבלו אותי ברצון.

חיים הרמלין: בכל אופן אני לקחתי על עצמי לקבל את העולים ואני אישית מטפל בהם.

חיים הרמלין: באשר לתקציב, פה מדברים על מספר העולים, אבל צריך להתייחס גם לאיכות.

חיים הרמלין: אלינו לצפת באה דווקא העלייה הקשה.

חיים הרמלין: כלומר, אנשים מבוגרים, נכים.

רינה גרינברג: לא רק לצפת.

חיים הרמלין: העולים באים לצפת כי בצפת הדיור זול, ולכן באים אלינו מנתניה, מרחובות ומכל הארץ.

חיים הרמלין: לכן מבחינה תקציבית העיר צפת צריכה לקבל לפי הצרכים ולא לפי מספר העולים.

חיים הרמלין: התקציב הוא כל-כך זעום שאני לא יודע מה לעשות אתו.

חיים הרמלין: אני לא מעסיק פקידים.

חיים הרמלין: יש לי עובדת של משרד הרווחה בחצי משרה.

חיים הרמלין: היום יש לי מתנדבים רבים, ששולטים בשפה והם עוזרים.

חיים הרמלין: בקשר לנוער אפשר להגיד שמבחינת פשיעה אנחנו במדרגה התחתונה.

חיים הרמלין: הבעיה היא לא מועדון.

חיים הרמלין: אם יש עליהם פיקוח של המשפחות, הם ממשיכים ללמוד, לא מגיעים לרחוב, הם מתגייסים לצבא.

חיים הרמלין: אבל אם אין לנער מה לעשות ואין לו לאן לצאת, הוא עוזב את בית הספר, מידרדר לרחוב והופך לנער מצוקה.

חיים הרמלין: זה המצב.

בולסלב יטבצקי: אני מחזיק תיק קליטה בעיריית נשר וסגן ראש עיריית נשר.

בולסלב יטבצקי: כולם דיברו פה על כל מיני תוכניות לגבי קליטת נוער וכו' וחברי יורי מגנר גם הציג תוכנית מיוחדת לנוער עולה שאולי כדאי לעשות אותה ארצית.

בולסלב יטבצקי: אני רוצה להגיד שבתוך התוכניות המיוחדות לעולים אפשר לעשות תוכנית מיוחדת להכנת הנוער הבעייתי לשירות בצבא.

בולסלב יטבצקי: אם נוכל לצרף את הנערים בגיל 15 עד 18 לתוכניות האלה, ייתכן שנפתור הרבה בעיות.

בולסלב יטבצקי: זה אחד הרעיונות.

שמחה יסיפוב: כשאנחנו מדברים על עולים אנחנו מיד מדברים על משרד הקליטה.

שמחה יסיפוב: אני חושב שכאשר אנחנו מדברים על נוער אנחנו לא צריכים לדבר על משרד הקליטה אלא על כל משרדי הממשלה, ולהקים ועדה בין-משרדית שתטפל בנוער עולה.

שמחה יסיפוב: ועדה בין-משרדית יכולה לעזור, כי זה לא נכון לדבר רק על משרד הקליטה.

שמחה יסיפוב: כי יש משרד החינוך, משרד העבודה והרווחה והמשטרה שיכולים לעזור בנושא נוער עולה.

שמעון כצנלסון: העיר אשדוד קלטה הכי הרבה עולים במדינת ישראל.

שמעון כצנלסון: אני אומר שצריך לראות את כל הנושא של קליטת נוער עולה כמקשה אחת.

שמעון כצנלסון: אי-אפשר לראות את זה שיש נוער בעייתי, אז בואו נעשה משהו קטן בשבילו, ואת כל האחרים נזניח, כי הם ממילא בסדר.

שמעון כצנלסון: זאת שגיאה וטעות של מדינת ישראל וגם של הממשלה, שאנחנו מטפלים רק בדברים בעייתיים, ובשכיח, שזה הרוב, אנחנו לא מטפלים בכלל.

שמעון כצנלסון: אנחנו צריכים שתהיה לנו תוכנית משולבת שקולטת את כל הנוער העולה שמגיע לעיר.

שמעון כצנלסון: הייתי אומר ששני דברים הייתי רוצה בלי ועדה, מפני שיש כל-כך הרבה ועדות שאני כבר לא מספיק להיות בהן.

שמעון כצנלסון: דבר ראשון, שוועדת העלייה והקליטה של הכנסת תודיע לכל משרדי הממשלה שאנחנו רוצים איגום משאבים.

שמעון כצנלסון: אנחנו רוצים שכל המשאבים של כל המשרדים יהיו יחד בתוכנית אחת, והתוכנית הזאת תיקבע על-ידי אותו ישוב יחד עם משרד הקליטה, משרד החינוך – כל המשרדים.

שמעון כצנלסון: אבל יש לנו ועדה לקליטת עלייה שכל המשרדים בה שותפים.

שמעון כצנלסון: אנחנו רוצים שיהיה איגום משאבים ושלאותה ועדה יגיעו כל המשאבים, לא רק משרד הקליטה יחד עם הרשות המקומית.

שמעון כצנלסון: דבר שני, אנחנו צריכים שהתוכנית הכוללת תכלול גם מחשוב ומידע על כל נער עולה שמגיע לעיר אשדוד ומה הוא עושה.

שמעון כצנלסון: האם הוא בחינוך פורמלי, חינוך בלתי-פורמלי, אם הוא נשר, אם הוא נמצא בקבוצת כדורגל או בכל קבוצה אחרת.

שמעון כצנלסון: כי אם אין לנו את המידע הזה, אנחנו לא יודעים מה לעשות אתו ואיך לטפל בו.

שמעון כצנלסון: אני אומר שלא צריך להוציא את תקציבי העירייה על המחשוב הזה.

שמעון כצנלסון: צריך לפתוח גם את המחשבים של משרדי הממשלה, כדי שגם אצלם אפשר יהיה לקבל מידע.

שמעון כצנלסון: היום הכל סודי.

שמעון כצנלסון: במשרד החינוך אתה לא יכול לקבל מידע על הנוער ובמשרד הקליטה אתה לא יכול לקבל מידע על הקשישים, כי זה אסור.

רינה גרינברג: אני רוצה לפנות לנציגי משרד החינוך ומשרד העבודה שנמצאים כאן.

רינה גרינברג: גם אני רציתי לנגוע בנקודה הזאת שעליה דיבר מר כצנלסון.

רינה גרינברג: איגום משאבים הוא מאד חשוב לנו.

רינה גרינברג: כי בנערות במצוקה מטפל משרד הרווחה.

רינה גרינברג: בקידום נוער מטפל משרד החינוך.

רינה גרינברג: בנוער שהוא בסדר משרד הקליטה מטפל, אבל בין נוער טוב ללא בעיות לבין נוער עם בעיות הם עוברים איזו שהיא דרך ובזה כולנו צריכים לטפל.

רינה גרינברג: אני אומרת שצריך לטפל גם בבעיות שקיימות בבתי הספר.

רינה גרינברג: אנחנו מקבלים פניות מבתי-ספר, שהם זקוקים למגשרים בין ההורים, בין התלמידים ובין המורים.

רינה גרינברג: זה היום הדבר החשוב ביותר.

רינה גרינברג: אם היה עובד סוציאלי בבית הספר, זה היה מצוין, לאור מה שקורה היום.

רינה גרינברג: אני רוצה להתייחס לדברים שאמרה עובדת קידום נוער.

רינה גרינברג: בכרמיאל, מתוך 100 בני נוער רק 70 הם רשמיים, והעירייה, שאין לה תקציב, מטפלת בהם, כי אין לנו ברירה.

רינה גרינברג: הדבר הזה צריך להיפסק.

רינה גרינברג: אני מציעה למנכ"ל משרד הקליטה ליזום פגישה עם משרד החינוך ועם משרד העבודה ולבנות תוכנית אופרטיבית לטיפול בנוער עולה, שתתאים לכולנו.

רינה גרינברג: לא צריך להפריד בין קידום נוער לבין נוער רגיל.

רינה גרינברג: צריך לטפל בהם יחד, כי זה היום הנושא המרכזי אצלנו, כי אנחנו רואים שעם מסילה ועם כל הפרוייקטים שיש לנו ביישוב אנחנו נמצאים בסיטואציה לא טובה.

צבי הנדל: אני מציע שנשמע כעת את הצעירים.

צבי הנדל: אלכסנדר ירמולינסקי, בבקשה.

אלכסנדר ירמולינסקי: אני עליתי ארצה לפני שנתיים.

אלכסנדר ירמולינסקי: אני יודע שלצעירים יש הרבה בעיות, כי אין הרבה מקומות שאליהם הם יכולים לצאת ולבלות.

אלכסנדר ירמולינסקי: המקומות שהם כן יכולים לצאת ולבלות עולים הרבה כסף, ולא כל ההורים יכולים לתת לילדים שלהם כסף, כי הכסף שיש להם לא מספיק אפילו לאוכל.

אלכסנדר ירמולינסקי: אני גר באריאל, ואין שם מספיק מקומות בילוי לנערים צעירים.

אלכסנדר ירמולינסקי: יש מועדון שהכניסה אליו מוגבלת בגיל.

אלכסנדר ירמולינסקי: לכן הילדים מסתובבים ברחובות ופה מתחיל הכל.

אלכסנדר ירמולינסקי: גם בבית הספר יש בעיות.

אלכסנדר ירמולינסקי: המורים הישראלים רואים שילד הגיע לישראל, הוא לא מבין בכלל עברית, והם אומרים: תשב, תסתכל, אני לא יכולה לעזור לך.

אלכסנדר ירמולינסקי: זה לא נכון לעשות כך.

אלכסנדר ירמולינסקי: דבר נוסף הוא שאין מקומות עבודה לצעירים בני 16.

ד"ר מרק נשפיץ: אתה יודע שבאריאל יש מרכז תרבות?

ד"ר מרק נשפיץ: היית שם?

אלכסנדר ירמולינסקי: כן, הייתי שם, בחוג.

רינה גרינברג: אבל האמת היא ש-80% מבני הנוער העולה לא משתתפים בחוגים במתנ"סים, מחוסר כסף.

לריסה גרשטיין: מה שאמרה אלה שפיגל הוא נכון מאד, לתת להם כבוד עצמי.

לריסה גרשטיין: אני חושבת שה'אני מאמין' שלנו צריך להיות בבניית תוכנית אסטרטגית לעזור לנוער נורמטיבי, ולא לטפל אחר-כך בבעיות סמים, עבריינות ובעיות אחרות.

לריסה גרשטיין: צריך להשקיע דווקא בגדול בנוער נורמלי, שעוזר להורים, שמנסה לעבוד, שלומד טוב.

לריסה גרשטיין: הכל להיפך.

סטניסלב טרטיאקוב: אני מנהל מח' קליטה בעיריית נתיבות מזה ארבע שנים.

סטניסלב טרטיאקוב: ללא מסגרת אחידה שיכולה לטפל בכל הנושא של בני נוער, לא רק הבעייתיים, אנחנו נפספס את הדור החדש.

סטניסלב טרטיאקוב: זה החשש הגדול שלי.

עודי בהט: זה טבעי שנשמעו פה הרבה מאד דברים על נוער, ונוער מקושר עם משרד החינוך, וגם טבעי שלעולים אין מספיק כסף ואין מספיק משאבים.

עודי בהט: אני רוצה לומר כמה דברים בעניינים כלליים וגם לענות, ברשותכם, לכמה מהדוברים.

עודי בהט: דבר שני, בתקציב קליטת עלייה של משרד החינוך, על פי הנחיה של שרת החינוך והמנכ"לית, אין קיצוץ השנה, וזה אומר שאנחנו נשארים בהיקפים של קרוב ל-150 – 160 מיליון שקל.

מרינה סולודקין: אבל אין אולפן.

עודי בהט: הייתי מאד מאושר אילו היינו יכולים היום להיכנס לעוד תוכניות ולעוד פרוייקטים ולעזור לנוער עולה במצב יותר טוב, שעליו שמענו רק בסקר האחרון לפני שבוע, שהישגיו בבחינות בגרות עולים על הממוצע של ילידי הארץ.

עודי בהט: אני אומר עוד פעם, תמיד אפשר לעשות יותר, ואני אשמח לעשות יותר, אבל זה לא סוד שיש לנו קבוצות רבות מאד באוכלוסיית העולים שהחסכים שלהם דורשים הקצאת משאבים רבים מאד.

ד"ר מרה קנבל: אלה תקציבים נפרדים.

עודי בהט: נפרדים, אבל במשרד החינוך זה אותו תקציב, תקציב מדינה.

יורי שטרן: אבל זה תקציב ייעודי.

עודי בהט: אמרתי קודם שאני אשמח מאד לשרת גם אוכלוסייה שיש בה אולי פחות חסכים וצרכים, אבל עובדה היא שיש אוכלוסיות – גם אוכלוסיית יוצאי קווקז שאנחנו מטפלים בה, כמו גם משרד הקליטה, ברמה אחרת.

עודי בהט: זה נכון, כיוון שהצרכים שונים וגם הטיפול בהחלט יהיה דיפרנציאלי, והוא כזה.

רינה גרינברג: 700 – 1,000 עולים בשנה זו ירידה בעלייה?

סופה לנדבר: אני מבקשת שתתמקד בנושא לימוד עברית ושיעורי עזר.

עודי בהט: שיעורי עזר ניתנים לכל תלמיד זכאי במדינת ישראל בלי הבחנה בין רשות אחת לשנייה ועל-פי סדר קבוע, והזכאות לא משתנה.

סופה לנדבר: אבל זה לא עובד.

עודי בהט: יש מקומות שבהם יש אולפנים.

עודי בהט: נכון שאם יש ירידה בעלייה לא כל בית-ספר יכול לנהל היום אולפן משל עצמו ולכן ערים רבות מתארגנות במספר בתי-ספר, ולא כולן מיוצגות כאן כרגע, אבל למשל, שתי חטיבות ביניים בעכו יש להן אולפן אחד.

עודי בהט: בירושלים יש אולפן עירוני פר-אקסלנס כולו על טהרת יוצאי חבר העמים.

עודי בהט: בחיפה יש אולפן לעולים.

עודי בהט: זה לא בדיוק שאין שום דבר.

עודי בהט: נכון שמה שעשו פעם בתי-ספר הם לא יכולים להרשות לעצמם לעשות היום במספר השעות שעומדות לרשותם.

עודי בהט: אם יהיה איגום נכון בתוך בתי הספר אנחנו כמשרד החינוך גם נוסיף משלנו כדי לקיים את האולפנים בחודשים הראשונים לאלה שזכאים לאולפן.

רינה גרינברג: זה קיים רק ליוצאי אתיופיה.

רינה גרינברג: אנחנו לא מכירים מגשרים כאלה ליוצאי חבר העמים.

עודי בהט: החבר מאור-עקיבא יכול להעיד שיש גם מגשרים ליוצאי בוכארה.

צבי הנדל: אני מבקש לא לשכוח את הבעייתיות שיש עם קליטת יוצאי אתיופיה לעומת הברכה שיש בקליטת העולים מארצות אחרות.

צבי הנדל: ברכה יש בכולם, אבל אל תשוו.

עודי בהט: לסיכום, כל מידע שתרצו להשיג ממשרד החינוך באשר למספר תלמידים, מיקומם, עליות עם תאריכים מעודכנים, אתם יכולים לפנות לגף לקליטת עלייה במשרד ולקבל אותו.

עודי בהט: אפשר לעשות הרבה יותר.

עודי בהט: אפשר לעבוד בקרב אוכלוסיות שהן לא במצב הגרוע ביותר ולכן אנחנו אולי מגיעים אליהן פחות, אבל אני אומר בשמחה שתקציב משרד החינוך לנושא זה, בשונה מתקציב המשרד בכלל שקוצץ, וכולכם יודעים בכמה הוא קוצץ, אין בו קיצוץ בקליטת עלייה, וזאת בשורה טובה.

צבי הנדל: חלק מהטענות ששמעתי פה בין השורות היה לגבי מעורבותן של לשכות הרווחה שמטילות את כובד המשקל על המחלקה לקליטת עלייה ברשות המקומית וכאילו מנסים להבחין ביניהן, דבר שנראה לי מאד תמוה.

צבי הנדל: גב' דפני מושיוב, נציגת משרד העבודה והרווחה, בבקשה.

דפני מושיוב: אני מפקחת ארצית לנושא קליטת עלייה במשרד הרווחה.

דפני מושיוב: אני רוצה לציין בהמשך לדבריה של סוזי בן-ברוך שישבה ועדה בין-משרדית שהתחילה את תפקידה עוד בקדנציה הקודמת של סגן השר דהיום יולי אדלשטיין, והמשיכה את עבודתה גם לאחר-מכן בתקופתה של השרה יולי תמיר, והגישה את ממצאיה ואת נתוניה בצורה שהיא באמת מערכתית, באמת התכוונה לדברי האנשים המשתתפים כאן, והיא משתפת ומאגמת משאבים בין משרדי הממשלה השונים, כאשר השותף החדש שהיה לנו, ואני חושבת שמאד חשוב לציין את זה, היה "אשלים".

דפני מושיוב: בכלל יש לנו תופעה במדינת ישראל שאנחנו נותנים שירותים לכלל עם ישראל.

דפני מושיוב: כי קשה מאד לבנות שירות שיהיה רק לעולים או רק לערבים או רק לחרדים או רק לזקנים.

דפני מושיוב: זאת אומרת, צריך לחשוב בראייה של מדינת ישראל שנותנת שירותים לכלל עם ישראל, אבל רואה את הייחודיות ואת הנקודות בהן צריך לתת טיפול ייחודי בתוך המערכת האוניברסלית.

דפני מושיוב: אני חייבת להגיד שמאד-מאד קשה לנו לשווק את הנושא של עולי ברית-המועצות לשעבר.

דפני מושיוב: מאד קל לגייס היום כספים לעולי אתיופיה, קווקז ובוכארה.

דפני מושיוב: קשה מאד לגייס כספים דווקא לקבוצה הגדולה יותר, בייחודיות הטיפולית.

יורי שטרן: את העלייה שלנו לא מספיק הכשירו.

דפני מושיוב: אני חושבת שצריך לציין את זה וצריך להתמודד עם זה.

דפני מושיוב: הייחודיות בפרוייקט המשותף שאנחנו עושים בעיריית ראשון-לציון היא להתמודד עם נערות במצוקה עולות מברית-המועצות, ובפרדס-חנה עם נערות עולות במצוקה מקווקז.

דפני מושיוב: אני רוצה להגיד לכם שהעבודה המשותפת באמת העשירה אותי, ואנחנו בתחילת הדרך.

דפני מושיוב: אנחנו רואים את הבדידות הנוראית של נערות, ונערות לאו-דווקא עם רקע קשה.

דפני מושיוב: פשוט, הן מאד-מאד בודדות ואני חושבת שאנחנו נלמד ביחד איך להתמודד, וזאת בדיוק נקודת הקצה שבה העובדת הסוציאלית ולנה באות מברית-המועצות לשעבר, הן מכירות את האוכלוסייה ואנחנו מנסים לפתח מה שנקרא דרכי התהוות של עובדים מקצועיים בתוך המערכת האוניברסלית.

דפני מושיוב: אני אשמח אם בהמשך העבודה שלנו נוכל לדווח, כי אני חושבת שאנחנו לומדים הרבה מאד, ובעתיד זה ישפר את איכות העבודה שלנו במערכות הרווחה.

דפני מושיוב: לגבי הוועדה הבין-משרדית הגישו תוכניות שהן על הרצף מהתוכניות המניעתיות עד התוכניות הטיפוליות.

דפני מושיוב: לצערי, אין לי שום תקציבים.

דפני מושיוב: זה מסמך שהוגש שוב על-ידי מספר מנכ"לי משרדי הממשלה לאוצר, וכפי שאתם יודעים אין תקציב ואין אישור.

סופה לנדבר: אנחנו מעריכים מאד את הוועדה המשותפת, אבל יכול להיות שהגיע הזמן לשמוע את נציגי סגני ראשי ערים, חברי מועצת העיר שיש להם מה לומר בענין הזה.

סופה לנדבר: לשתף אותם באותה ועדה כדי לשמוע אותם, כי הם קשורים לשטח והשטח מדבר.

דפני מושיוב: נקודה נוספת שאני רוצה לציין היא שילדים לא גדלים לבד.

דפני מושיוב: יש להם משפחה, יש להם הורים וקהילה.

דפני מושיוב: כמו שציינה כאן לנה, הקושי שקיים היום הוא במורכבות המשפחות.

דפני מושיוב: זאת אומרת, אמו של הילד לצערנו לא הגיעה, והוא נמצא כאן עם דודה או עם סבא.

דפני מושיוב: אלה משפחות שלילדים בהן קשה מאד.

דפני מושיוב: בחיפה, באזור הכרמל ובקרית-ים עשינו מפקד, לא מיפוי.

דפני מושיוב: במדינת ישראל יש בעיה של סודיות.

דפני מושיוב: יש חוק שאסור להצליב אינפורמציה.

דפני מושיוב: צריך לקבל אישורים מיוחדים כדי להצליב אינפורמציה.

דפני מושיוב: אבל עשינו שם מאמץ גדול בין בית-הספר למערכת של פקידי הסעד וכיוצא בזה, והגענו לכלל הילדים, לא רק לילדים-עולים.

דפני מושיוב: זה אזור שיש בו אחוז מאד גבוה של ילדים-עולים וערבים.

דפני מושיוב: עבדנו גם על הכוחות.

דפני מושיוב: זאת אומרת, אני חושבת שהחידוש היה לראות מה הכוחות של אותם בני-נוער בעיניים של המורים, של המטפלים.

דפני מושיוב: אני רוצה להגיד לכם שאחד הדברים המרגשים, וזה באמת בניסוי, ואני מקווה שנוכל להמשיך אותו, היה לגלות שבני הנוער האלה מאד אוהבים את הנושא של הטבע.

דפני מושיוב: אפרופו, הזכירו כאן את נושא התעסוקה, שהם לא יכולים לעבוד בעבודות רגילות.

דפני מושיוב: הרבה מאד בני-נוער שם יש להם הורים שעובדים בשוק, וזה מאד מסוכן עבורם.

דפני מושיוב: למשל, חלק מהילדים הגיעו לעבודה יחד עם החברה להגנת הטבע בתחום של ביוטופים, והם מקבלים עבור זה שכר.

דפני מושיוב: השכר הזה מיועד לרכישת ספרים, לבילוי ולדברים שהם מגדירים אותם בסדרי-עדיפות.

דפני מושיוב: הם לא היו מצליחים להשיג עבודה בשוק החופשי.

דפני מושיוב: לעומת זה יש עוד פרוייקט שאנחנו עובדים עם אותם ילדים.

דפני מושיוב: באזור הזה יש הרבה מאד זקנים עולים.

דפני מושיוב: הפרוייקט הבא הוא שהילדים האלה יוכלו לדפוק בבוקר אצל הסבא או אצל הסבתא שאין להם, הם בודדים בחיפה, והילד ישאל אותו: סבא, אתה צריך משהו, תרופה?

דפני מושיוב: משהו מהמכולת?

מוריאל נחמן: אני מבקשת להתייחס להערה של חברת-הכנסת סופה לנדבר.

מוריאל נחמן: בוועדה הבין-משרדית שהוקמה וסיכמה את דיוניה לא מזמן ושהתוצאה הסופית הוגשה לוועדת שרים, יש התייחסות מפורשת לא רק לוועדת ההיגוי הארצית אלא לוועדות ההיגוי הראשוניות ברשויות המקומיות ושיתופן בכל התהליך.

מוריאל נחמן: זאת התייחסות אחת.

מוריאל נחמן: שנית, בהתייחס למה שנאמר, יש מודעות לצורך באיגום משאבים של כל המשרדים.

מוריאל נחמן: שלוש, בעקבות מה שנאמר כאן אני רוצה לומר שיש צורך בהעשרת כוח-אדם דוברי השפות גם רוסית וגם אמהרית כדי לגשת בצורה תרבותית לגישה התרבותית של אותם בני-נוער ומתבגרים.

מוריאל נחמן: דבר אחרון, היתה ישיבה בהשתתפות מנכ"ל משרד העבודה והרווחה ומנכ"ל משרד הקליטה והוחלט ללכת על ניסיון של הפעלת התוכנית ויישום התוכנית שהוצעה, לשלושה יישובים: אחד במרכז, אחד בצפון ואחד בדרום.

אינה פינקלמן: אני עובדת בשטח, קידום נוער בעיר אשדוד.

אינה פינקלמן: העבודה שלי היא לעשות "ריצ'ינג אאוט", לצאת לרחוב ולאתר בני נוער.

אינה פינקלמן: אני לא יוצאת לרחוב כי אני לבד.

אינה פינקלמן: יש לי 70 בני-נוער ופונים אלי בטלפון.

אינה פינקלמן: צריך להגדיר נוער נורמטיבי, נוער בסיכון.

אינה פינקלמן: אני מגדירה כל נער עולה כנוער בסיכון, כי הוא צריך לעבור שלב קליטה ושלב של שילוב בחברה.

אינה פינקלמן: הבת שלי היא ילדה נורמטיבית, תלמידה מצטיינת, וקשה לה.

אינה פינקלמן: קשה גם לנערים שמגיעים בגיל ההתבגרות, 14 – 16.

אינה פינקלמן: בפגישה המעגלית הראשונה שלי – יש לי הרבה קבוצות, קבוצות חל"ס – חיים ללא סמים, אנ"א – אני נגד אלימות, קורס מנהיגות – הנערים אומרים לי בפירוש: אנחנו לא רצינו לעלות ארצה.

אינה פינקלמן: ההורים לקחו אותנו כחלק מהרכוש.

אינה פינקלמן: לא הסבירו לנו לאן אנחנו הולכים.

אינה פינקלמן: הנערים האלה עלו עם אמא, אבא נשאר שם, או שעלו עם סבתא.

אינה פינקלמן: יש להם התנגדות מוחלטת.

אינה פינקלמן: הם נכנסים לכתות ופוגשים חיילות נחמדות, אבל הן לא מורות מקצועיות שיכולות ללמד אותם את השפה.

אינה פינקלמן: יש באשדוד נערים שהגיעו לפני שנתיים ושלוש שנים והם לא מדברים עברית.

אינה פינקלמן: טוב להם, הם גרים בגטו, כי בגטו יש להם הכל והם לא צריכים להשקיע מאמץ בלימוד השפה.

אינה פינקלמן: התלמיד נכנס לכתה מעורבת והוא מקבל "בום", כי הוא לא רגיל להתנהגות פה.

אינה פינקלמן: הוא מקבל תשע שעות בשבוע ללימוד השפה, ואחרי שנה הוא לא מקבל כלום.

אינה פינקלמן: איך אפשר לעבור בחינות בגיאוגרפיה, אזרחות ותנ"ך?

אינה פינקלמן: – על זה לא מדברים.

אינה פינקלמן: זה קשה לו ואחרי שבוע הוא אומר תודה לחינוך.

אינה פינקלמן: החיילת נחמדה, המורים לא מבינים.

אינה פינקלמן: אני יושב בסוף הכתה, אז אני יוצא לרחוב.

אינה פינקלמן: העיר אשדוד מוכנה לקבל נערים עם בעיות סמים ואלכוהול, אבל אני עובדת לבד, אני לא יודעת למה – בגלל חוסר כוח-אדם וחוסר תקציבים.

מרק בסין: בעיר עם 65,000 עולים את לבד?

מרק בסין: אדוני המנכ"ל.

רונן פלוט: אני מצטער, אין לזה קשר למנכ"ל משרד הקליטה.

מרק בסין: אני יודע.

מרק בסין: משרד הקליטה בכלל לא נותן תקנים לעובדים.

מרק בסין: אולי כדאי לחשוב על זה.

אינה פינקלמן: תפקידי בקידום נוער הוא לעבוד רק עם נוער מנותק, וכואב לי הלב שאני מקבלת מאה טלפונים שיש נערים שרשומים במשרד החינוך והם לא לומדים.

אינה פינקלמן: אבל טוב שיש לנו מודל משותף בחינוך וברווחה, ואני מודה לשמעון כצנלסון.

אינה פינקלמן: אנחנו מנסים לעבוד יחד, אבל זה מאד קשה.

לריסה גרשטיין: אני מאד מודה שניתנה לי זכות דיבור לפני סיום הישיבה, כי אני חושבת שהשעה הראשונה הוקדשה לרשויות ועכשיו מדברים על נוער, בסך הכל שעה.

לריסה גרשטיין: זאת ממש בעיה אקוטית שלנו ושל עתידנו, ונאמרו פה הרבה מאד דברים נכונים מאד.

לריסה גרשטיין: אני רוצה להעביר לכם אינפורמציה שלדעתי היא מאד חשובה, שקשורה גם לחינוך, גם לרווחה ובעיקר לקליטת עלייה.

לריסה גרשטיין: אני מנצלת נטו את הפורום הזה, שהוא נכבד מאד בעיניי, של סגני ראשי ערים, של מחזיקי תיק קליטה בערים שונות ורוצה להגיד לכם שבשרשרת של כל מיני דברים שמדביקים עלינו במשך השנים האחרונות נוספה עוד חוליה אחת מאד מעניינת.

לריסה גרשטיין: אני כבר חודש ימים נאבקת לבד לגמרי נגד תווית חדשה שנאמרה בעיריית ירושלים, במוסד ממלכתי – לא בשוק, לא במסיבה, לא ברחוב – על-ידי נבחר ציבור של מפלגת מרצף שהרשה לעצמו להגיד בפירוש: יוצאי ברית-המועצות הם פאשיסטים.

לריסה גרשטיין: הוא חזר על זה כמה וכמה פעמים.

לריסה גרשטיין: אני פניתי במכתב לכל נבחרי הציבור, כי המפלגה הזאת מגדירה את עצמה כמפלגה דמוקרטית.

לריסה גרשטיין: אני הגשתי תביעה משפטית.

לריסה גרשטיין: אני מנסה לבד לגמרי להיאבק נגד הדבר הזה.

לריסה גרשטיין: הוא מסתובב בפרוזדורים של מוסד ממלכתי, עיריית ירושלים, וממשיך להגיד: אני אוכיח, בכל מחיר, שהם פאשיסטים.

לריסה גרשטיין: זה לא מתקבל על הדעת.

לריסה גרשטיין: אני קוראת לכם לקבל את האינפורמציה הזאת.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: אדוני מנכ"ל משרד הקליטה, בבקשה.

רונן פלוט: לפני שאתייחס לבעיית הנוער, אני רוצה לענות, ברשותכם, במשפט אחד לשמחה יסיפוב.

רונן פלוט: אתה דיברת על כך שלא רואים את משרד הקליטה כשקורה אסון.

שמחה יסיפוב: זה לא נכון.

שמחה יסיפוב: זה לא אותו דבר.

רונן פלוט: תאמין לי שיש לי הבנה טובה מאד.

רונן פלוט: אמרת שאתה לא יודע מה לעשות עם אנשים, כי כל העול נופל עליך המסכן.

רונן פלוט: אז אני מודיע לך שאתה לא מסכן, מכיוון שיש ועדה בין-משרדית ואני חושב שאתה שמעת על האסון בדולפינריום ועל אסון המטוס, ועל אסונות רבים שקורים כל יום, ומי שעוסק בכל אלה הוא אך ורק משרד הקליטה, העובדים הסוציאליים, עובדי רווחה וארגונים שונים, כולל התאחדות יוצאי ברית-המועצות לשעבר.

סופה לנדבר: וגם ועדת הכנסת.

רונן פלוט: כולנו יחד מאוחדים בדעה שצריך לעזור.

רונן פלוט: עדיף היה אם היית מרים טלפון למשרד הקליטה ואומר: יש לנו בעיה.

רונן פלוט: אולי אתם בכלל לא יודעים שהיה פיגוע, אולי אתם לא יודעים שיש פה אסונות.

רונן פלוט: מה לעשות?

רונן פלוט: נשארתי לבד.

רונן פלוט: תאמין לי שהיית מקבל את כל התשובות, כי אנחנו נטפל בכל אחד ואחד, שלא עלינו, קרה לו אסון.

שמחה יסיפוב: אני מקבל את זה והלוואי שתעזרו.

רונן פלוט: בענין הנוער, סוזי בן-ברוך ודפני מושיוב דיברו על ועדה בין-משרדית.

רונן פלוט: אנחנו מדברים על "פיילוט" ששותפים בו משרד החינוך, משרד העבודה, משרד הקליטה ו"אשלים", שכל אחד מהם נדרש לשים כסף כדי לטפל בשלושה יישובים, שעוד לא בחרנו מי יהיו.

רונן פלוט: כל יישוב זה מיליון שקל.

רונן פלוט: מדובר בתוכניות של נוער בסיכון.

רונן פלוט: לידיעתכם, הנושא החשוב ביותר לסגן השר אדלשטיין לשנת 2002, מבין כל הנושאים האחרים, הוא נוער בסיכון, והוא אמר שהוא יקדיש את מירב הכסף והמאמצים לנושא הזה, כי אנחנו יודעים שזה מתחיל עם הנוער ומסתיים עם המבוגרים.

רונן פלוט: אנחנו נקיים בהקדם ישיבה נוספת על-מנת להחליט על "פיילוט" באלו יישובים נעשה את התוכנית של כל המשרדים שעליה דיברנו קודם.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: למה המשרד לביטחון פנים לא נמצא ברשימת המשרדים?

רונן פלוט: ברשימה מופיעים רק המשרדים ששותפים בכסף.

רונן פלוט: אם תגידו: אנחנו שותפים בכסף, התקבלתם.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: אם זה כך, אני מבינה שפניתם ונעניתם בשלילה.

רונן פלוט: לא, לא פנינו.

רונן פלוט: אבל אני מוכן לקבל את האתגר ולפנות.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: זה לא אתגר.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: אנחנו שותפים להחלטות, לרעיונות וליוזמות, וכשזה מגיע לכסף אתם - - -

רונן פלוט: אני מוכן מייד אחרי הישיבה לפנות למנכ"ל המשרד לביטחון פנים ולהציע לו להיות שותף לתוכנית הזאת.

רונן פלוט: חשוב שתדעו שכל העולים החדשים שגרים בנגב ובגליל, על-פי החלטת הממשלה אנחנו עושים כרגע תוכניות לגבי הנגב והגליל ואנחנו יוצאים בהטבות גדולות מאד לעולים חדשים.

רונן פלוט: אני לא רוצה לומר כרגע מה הן בדיוק ההטבות, כי נעשה את זה בצורה מסודרת.

רונן פלוט: בתוכניות החדשות שלנו אנחנו חושבים שהפעם צריך להפנות לערים כאלה דווקא אוכלוסיות חזקות ולא להפנות כל הזמן נכים, חולים וגמלאים כפי שאמר סגן ראש עיריית צפת מר הרמלין.

רונן פלוט: אני מקווה שתוך שבועיים – שלושה שבועות תשמעו את סגן השר שייצא עם התוכניות האלה לנגב ולגליל על-מנת להיטיב עם תושבי האזורים האלה.

רונן פלוט: תודה רבה.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך שזימנת את הישיבה הזאת בהשתתפות סגני ראשי ערים, וגם לרינה גרינברג.

מרינה סולודקין: שמענו היום דיווחים מאד חשובים ורציניים ואני רוצה לומד לך שאני רואה את תוכנית העבודה לוועדת העלייה והקליטה שלנו.

מרינה סולודקין: אני רואה נקודת תורפה במשרד החינוך, כי הבעיה עם נוער במצוקה מתחילה בזה שאין מספיק שיעורי עזר, והצעת החוק שהגשנו חבר-הכנסת גנדי ריגר ואני בנושא שיעורי עזר הוקפאה בתקציב של השנה.

מרינה סולודקין: אני גם רואה שאין אולפנים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזו לא רק בושה וחרפה, זו פשיטת-רגל של מדינת ישראל, שאין אולפנים דווקא לתלמידים.

מרינה סולודקין: אני מבקשת לכנס ישיבה עם מנכ"לית משרד החינוך בנושא הזה.

וילמה מאור: מתוכננת ישיבה כזאת.

מרינה סולודקין: שתשב אתנו, תסתכל בעיניים שלנו ותאמר לנו למה זה בסדר שאין אולפנים ושיעורי עזר.

מרינה סולודקין: אני לא מרוצה ממה שקורה במשרד העבודה והרווחה, מפני שאין להם תקציבים ענקיים לנושא של נוער במצוקה, אבל הם גם לא מספיק משתמשים בתקציבים אלה כדי לעזור לבני נוער עולים במצוקה, והתוצאה היא שאנחנו צריכים לטפל בזה אחר-כך בכנסת, וזה לא בסדר.

גנדי ריגר: אנחנו עוסקים ביותר מדיי נושאים בישיבה אחת.

גנדי ריגר: אני חושב שלכל נושא דרוש יום, או כמה ישיבות כדי להחליט משהו.

גנדי ריגר: אם אנחנו רוצים רק להעלות את הנושא על סדר-היום ולשמוע דיווחים, זה משהו אחר.

גנדי ריגר: אם אנחנו רוצים בוועדת העלייה והקליטה להיות גם רציניים ולהחליט, ולהיות מרכז לתיאום לכל מיני נושאים, אנחנו צריכים להחליט שאנחנו מקדישים לכך ישיבה מיוחדת גם עם סגני ראשי ערים ועם האחראים על קליטת העלייה.

גנדי ריגר: אני פונה ליושב-ראש הוועדה להמשיך ולקיים ישיבות בנושא הזה.

צבי הנדל: הקדמתי ואמרתי שהישיבה הזאת היא ישיבה משונה.

חיים הרמלין: הייתי רוצה שכאשר יהיו הקצבות, אנחנו נהיה מעודכנים ונדע מה עומד לרשותנו, ואז נוכל לעקוב ולדעת אם הכסף מגיע ליעדו.

צבי הנדל: אני רוצה לסכם את הדיון.

צבי הנדל: יש מלת קסם, והיא איגום תקציבים, וזה אחד הדברים שאני הכי מפחד ממנו, למרות שזה מאד-מאד הגיוני.

צבי הנדל: כי מה יותר הגיוני מאשר לקחת את מעט הכסף שיש פה, יש פה ופה, לשים אותו יחד ולעשות אותו מנוף?

צבי הנדל: איגום כספים היא מתכונת יוצאת מן הכלל כדי לברוח מאחריות.

צבי הנדל: באופן טבעי איגום תקציבים יהיה קרוב לוודאי המשרד.

צבי הנדל: את ההעברות קרוב לוודאי שלא יבצעו, האחריות מהר מאד תיפול עליו והוא יישאר עם תקציב מצומק, וכו'.

צבי הנדל: אני רוצה אחריות מכל משרד.

צבי הנדל: שמעתי כאן בין השיטין מצד הרווחה של משרד הרווחה, לא מפי הגברות הנכבדות שהתבטאו יפה מאד על פעילות המשרד, אלא מסגן ראש העיר איך הוא צריך לקחת לחצי יום את עובד הרווחה כדי שהוא גם יראה את העולים, כאילו שזה נטע זר.

צבי הנדל: זה אמנם דבר נדיר במדינת ישראל, שהמשרדים הממשלתיים יש בהם היגיון, אבל יש היגיון במה שעוסק משרד השיכון או משרד הקליטה.

צבי הנדל: למשרד הקליטה יש דבר אחד שהוא לא כל-כך צריך תקציב בשבילו, אבל הוא מעבר למה שהמשרד עושה נטו, והוא הקטליזטור בנושא המשרד.

צבי הנדל: זאת אומרת, ממנו אני מצפה – וזה גם תפקידה של הוועדה – כמו שהוא עושה את הפעילות של הקליטה, יידע גם לזנב במשרדים אחרים, 'למה אתם לא ממלאים את התפקיד הספציפי למשרדכם'.

צבי הנדל: על זה אנחנו בדרך-כלל אמונים ואנחנו משתדלים לזנב, לבקר.

צבי הנדל: תפקידה העיקרי של הוועדה בכנסת הוא לחוקק חוק בתחומי עלייה וקליטה ולבקר את משרדי הממשלה, לדרבן לעשייה, ופעמים רבות גם לתת טפיחה על שכם על דברים טובים שנעשים.

צבי הנדל: התרומה הגדולה ביותר שלי, שיכולה להיות, היא שכל אחד מכם, סגני ראשי ערים וראשי ערים, שרואה שיש פרובלמות מיוחדות שלו, שאם הכנסת תתערב היא יכולה להועיל, אני מוכן לסייר ביישובים ברחבי הארץ בנושא קליטה.

צבי הנדל: אנחנו אמנם לא משרד ממשלתי ואנחנו לא חותמים על צ'קים, אבל אנחנו כן יכולים להועיל בעצם זה שיושבת פה חבורה של חברי כנסת, מכל המפלגות, שכולנו מתנקזים לאותם אינטרסים, למרות שאנחנו בנישות פוליטיות שונות, זה הקטע שבו אנחנו יכולים להועיל.

צבי הנדל: הבעייתיות של משרד החינוך בנושא קליטת עלייה ידועה.

צבי הנדל: הם עושים המון בענין הזה, והמון חסר, כי יש פרובלמטיקה של גודל הכתה, מספר הילדים בכתה, ומה קורה עם הילדים שלא קלטו את השפה העברית והם לא מתלוננים ואף אחד לא יודע זאת.

צבי הנדל: הם נופלים בין הכיסאות.

צבי הנדל: יש אין סוף ישיבות מקצועיות, גם של כמה ועדות משותפות בכנסת בענין הזה.

צבי הנדל: כמה שלא נשב על המדוכה, תמיד אנחנו מתקדמים צעד קטן קדימה אבל לא מכסים את כל הפרובלמטיקה.

צבי הנדל: התפקיד שלנו הוא לא להרפות מהנושאים האלה.

צבי הנדל: כהרגלי בקודש בזמן האחרון, אחרי שלמדתי קצת את העשייה, נתתי לנציגת המשטרה לדבר ראשונה, למרות שהיא בעצם צריכה להיות היחידה שלא תדבר פה בכלל ושלא יגיעו אליה קליינטים, אבל ממנה בדרך-כלל אני שומע את העצות הטובות ביותר.

צבי הנדל: כי כשהילדים כבר מגיעים אליה, לצערנו הגדול כשהיא מחזירה אותם למערכת ומנסה להשפיע שיקחו את הילדים האלה לטיפול, היא לא תמיד מצליחה, כי אין מי שיקח אותם.

צבי הנדל: יש גילאים מסוימים שבכלל אין בהם טיפול מערכתי, וגילאים אחרים שיש בהם טיפול, בספר, אבל לא באופן מעשי.

צבי הנדל: לכן, על כל אחד מאתנו לצאת מהישיבה הזאת ולפעול.

צבי הנדל: נציג משרד החינוך יחזור למשרדו ויגיד: למרות שאני יודע את הפרובלמטיקה ולאחר ששמעתי את הדברים פה, בואו נראה בתוך המערכות הקיימות ובכלים הקיימים איך אני מחדד את הטיפול של משרד החינוך בבתי הספר, שזה יבוא לידי ביטוי כך שאותם תקציבים מועטים שהולכים לבית-ספר יגיעו ליעד שאליו הם צריכים להגיע ושזה לא יהיה עוד תקציב למנהל בית-הספר לסך הכל פעילויות אחרות.

צבי הנדל: ובידיכם הדבר.

צבי הנדל: עליכם לבקר את הפעולות האלה ועל המנהל במקום לדעת שהמשרד מתעניין לאן הלכו אותם 10,000 השקלים בנושא הזה, האם הסכום נכנס לסל כללי, וכך הלאה גם אתם ברשויות המקומיות, כל אחת והמשרד הממשלתי הרלבנטי.

צבי הנדל: אנחנו ננסה לעזור ככל שנוכל בסיורים האלה, אבל אם כל אחד יעשה את עבודתו, תאמינו לי שבכלים הקיימים אפשר למצות את העבודה עוד הרבה-הרבה יותר ממה שאנחנו עושים היום, ואם כל אחד יבקר את עצמו, ההישגים יהיו גדולים.

צבי הנדל: נהניתי לשמוע את דברי הפתיחה של שני ראשי הערים שקולטות הרבה עולים, כי בסופו של דבר ואחרי הכל רב הטוב על הרע עשר מונים.

צבי הנדל: תודה רבה לכם.

צבי הנדל: הישיבה נעולה.

צבי הנדל: - - - - - - - - - - -