ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 174, 2001-12-03 10:00

צבי הנדל: בוקר טוב.

צבי הנדל: היום התכנסנו לדון על קליטה של נכים עולים בתוך מדינת ישראל – זה יצא במקרה גם עם שבוע הנכה, זה לא היה מתוכנן שזה ייצא באותו שבוע, אבל אולי זה מוצלח.

צבי הנדל: היו לי כמה פניות בהקשר הזה, אני מניח שיש בעיות מיוחדות שמייחדות את העולה בישראל מעבר לבעיות הרגילות של נכה בישראל, כמובן כשיש קשיים נוספים של שפה, של מקצוע, של דיור – הדברים נעשים קשים עוד הרבה יותר.

צבי הנדל: במקום שאני אפתח, אני מציע שנשמע ישר את הנוגעים בדבר.

צבי הנדל: נמצא איתנו כאן מיכאל וישנפולסקי, יו"ר אגודת הנכים יוצאי חבר העמים.

צבי הנדל: כמה זמן אתה בארץ?

מיכאל וישנפולסקי: אני 11 שנה בארץ.

מיכאל וישנפולסקי: היו"ר צבי הנדל: נדמה לי שיש לנו כאן נציגות מכל המשרדים הרלוונטיים, יש לנו גם כמה נציגים בני נוער מבי"ס אמית טכנולוגי, קרית מנחם, ירושלים.

מיכאל וישנפולסקי: ברוכים הבאים.

מיכאל וישנפולסקי: בדרך כלל, בני נוער – מאחר שההיגיון שלהם בריא ועוד לא התקלקל – יכולים לעזור לנו בדיון, אז תקשיבו טוב ואם יש לכם הערה, אני אשמח לשמוע.

מיכאל וישנפולסקי: מיכאל וישנפולסקי: קודם כל, אני מודה לך יושב ראש ועדת העליה והקליטה של הכנסת, מר צבי הנדל, על כך שוועדה לעניין הנכים מתקיימת, תודה רבה בשם הנכים שלנו.

מיכאל וישנפולסקי: היום יש לנו בעיות גדולות של הנכים העולים.

מיכאל וישנפולסקי: העניין הקשה מאד היום זה עם ביטוח לאומי.

מיכאל וישנפולסקי: אני נפגשתי לפני חודש וחצי עם פרופסור יוחנן שטסמן, מנכ"ל הביטוח הלאומי, והסברתי לו שהיום הביטוח הלאומי מוריד את האחוזים לנכים, ונכים עולים לא מקבלים היום אבחון רפואי.

מיכאל וישנפולסקי: הם לא נותנים, ולמה?

מיכאל וישנפולסקי: כדי שנכים לא יידעו כמה אחוז אבחון רפואי יש להם.

מיכאל וישנפולסקי: על פי החוק, בביטוח הלאומי, כשלמישהו יש 60% רפואי, יש לו זכות לפנות לשירותים מיוחדים.

מיכאל וישנפולסקי: משום שנכה לא יודע כמה אחוזים אבחון רפואי יש לו, הוא לא יכול לפנות.

מיכאל וישנפולסקי: הביטוח הלאומי שואל: אתה לא יכול לאכול?

מיכאל וישנפולסקי: פעם נסעתי עם נכה לביטוח לאומי בראשון לציון ושאלתי את הפקידה: את רופאה, את אחות, את צריכה לדעת מה הוא יכול לעשות בבית?

מיכאל וישנפולסקי: היו"ר צבי הנדל: נושא אחד ברור.

מיכאל וישנפולסקי: מה עוד?

מיכאל וישנפולסקי: מיכאל וישנפולסקי: יש גם כן את בעיית הדיור.

מיכאל וישנפולסקי: היום הנכים העולים לא מקבלים את הדירות.

מיכאל וישנפולסקי: דיברתי עם משרד השיכון והבינוי בפתח תקוה, עם המנהל.

מיכאל וישנפולסקי: פגשתי אותו והסברתי לו שיש היום בעיות.

מיכאל וישנפולסקי: הוא אמר לי: בעיית הנכים העולים היום בדיור משום שיש תקנה שמי שבא משנת 1990 לקבל דירה – זה דרך משרד הקליטה, לא אצלנו.

מיכאל וישנפולסקי: הוא אמר: אם לא היתה התקנה הזאת, בתוך שנה אתה והנכים הייתם מקבלים דירת עמידר.

מיכאל וישנפולסקי: היום נכים מחכים 11 שנה, 12 שנה – אני 11 שנה, יש עוד נכים – עד היום לא קיבלו דירת עמידר, משרד הקליטה לא רוצה לפתור את הבעיה הזאת.

צבי הנדל: כדי להבין – עד איזה שנה מדובר על משרד הקליטה?

צבי הנדל: מיכאל וישנפולסקי: אני אסביר בדיוק.

צבי הנדל: אני נפגשתי עם מנכ"ל משרד הקליטה לשעבר בוריס מפציר ונתתי לו מכתב, רשימה של חמישה או שישה נכים שבאו למדינה בשנת 1990-1991, לא קיבלו עד היום דירת עמידר.

צבי הנדל: אין להם מה לאכול, הם מקבלים רק 1,779 או 2,700 שקל למשפחה, והם מקבלים את ה-650 שקל לשכר דירה.

צבי הנדל: היו"ר צבי הנדל: מיכאל, אני רוצה שוב להבין.

צבי הנדל: מאיזו שנה ועד איזו שנה מדובר על משרד הקליטה?

צבי הנדל: מיכאל וישנפולסקי: משנת 1990 עד 1993 יש נכים שעוד לא קיבלו דירה.

צבי הנדל: טטיאנה פולסקי: אנחנו משנת 1990 עוד לא קיבלנו דירה.

צבי הנדל: רינה מרקוביץ: מי שעלה מספטמבר 1989, הוא מטופל על ידי משרד הקליטה – מקבל את כל הזכויות שלו בדיור, בשיכון הציבורי, ממשרד הקליטה.

צבי הנדל: היו"ר צבי הנדל: כלומר עד ספטמבר 1989 זה משרד השיכון, אבל מה משרד הקליטה מסוגל לתת?

צבי הנדל: רק כסף, לא דיור.

צבי הנדל: רינה מרקוביץ: יש חלוקה של מלאי הדירות שקיים בארץ כך שחלק הולך לעולים וחלק לוותיקים.

צבי הנדל: בנוסף לכך, יש תקציב של רכישת דירות שחלק מזה גם מוקצב.

צבי הנדל: היו"ר צבי הנדל: אז חלק מבנק הדירות נמצא בידי משרד הקליטה.

צבי הנדל: רינה מרקוביץ: כן, והוא גם קובע מי מקבל.

צבי הנדל: מיכאל וישנפולסקי: אני קיבלתי את התגובה של בוריס מפציר שכאן אין זכות לקבל דירת עמידר.

צבי הנדל: היו"ר צבי הנדל: למה?

צבי הנדל: מה הוא אמר?

צבי הנדל: מיכאל וישנפולסקי: לא אמר שום דבר, הוא לא הסביר.

צבי הנדל: היום, אני הגעתי עם הדו"ח שזה דבר מאד מאד חמור – זו בושה וחרפה מצד משרד הקליטה, שנתן תשובה שלילית לאשה שיש לה בת שמשתמשת בכיסא גלגלים.

צבי הנדל: היא יושבת בתוך הבית בקומה שלישית, 11 שנה היא לא היתה בחוץ, לא ראתה את אור השמש.

צבי הנדל: היו"ר צבי הנדל: מדובר על בית ללא מעלית.

צבי הנדל: מיכאל וישנפולסקי: היא לא יכולה לרדת, זה מצב קשה מאד.

צבי הנדל: היו"ר צבי הנדל: מאחר שחברי הכנסת, חלקם הולכים להלוויות בשם הממשלה, אני אתן להם זכות קדימה, ונא תציגו את עצמכם.

צבי הנדל: מרינה סולודקין:

צבי הנדל: הנושא שאנחנו מדברים עליו היום הוא נושא לא רק חשוב.

צבי הנדל: אני חושבת שזו בושה וחרפה שיש אנשים משנות ה-90 ויש בני משפחה על כיסא גלגלים שעדיין לא קיבלו דירות.

צבי הנדל: אנחנו ניקח לאחר הישיבה את הפרוטוקול כדי לראות את כל הפרטים ומה שאני מציעה לנציגים של הנכים העולים – לא להגיע לישיבה כל כך חשובה בלי לעשות הכנות עם חברי כנסת משום שכפי שאני שמעתי, אם זה נכון, זה לא רק בושה וחרפה, זו עבירה אם יש אנשים על כיסא גלגלים שהם זכאים לדירות נ"ר ולא קיבלו.

צבי הנדל: טטיאנה פולסקי: בשביל אנשים עם כיסאות גלגלים יש דירות נ"ר.

צבי הנדל: מרינה סולודקין: דיברו על מנכ"ל משרד הקליטה בוריס מפציר – הוא חצי שנה לא בתפקיד – ועכשיו אני מציעה שלפי הפרוטוקול אנחנו נחליט ביחד עם צבי, יושב ראש הוועדה, מה לעשות.

צבי הנדל: אני מעדיפה שתפנו לחברי הכנסת שאתם חושבים שהם חשובים לנושא, ואנחנו צריכים לעבוד ולעשות לובי.

צבי הנדל: הגיע הזמן שאתם תקבלו את מה שאתם צריכים לקבל.

צבי הנדל: אני מתנצלת שאנחנו צריכים לצאת.

צבי הנדל: גנדי ריגר: רציתי להוסיף שזה חשוב, אנחנו כבר דיברנו על התקציב וחלק מהבעיות אנחנו יכולים לפתור אם בתקציב יהיה תקציב למשרד הקליטה כפי שצריך.

צבי הנדל: דברים שהועלו כאן לא קשורים לתקציב.

צבי הנדל: תיכף נשמע את נציגי המשרדים אבל מה ששמעתי עד עכשיו לא שייך לתקציב.

צבי הנדל: גנדי ריגר:

צבי הנדל: אין היום מקום לעמידר בקומה ראשונה או בקומת קרקע שאפשר לתת לאנשים שבאמת זקוקים לכך.

צבי הנדל: אין מקום, וזו בעיה לא רק למשרד הקליטה, גם לעמידר.

צבי הנדל: אלה גם בעיות של תקציב.

צבי הנדל: אני מאד מקווה וחושב שבסיכום, לפני התקציב, צריכים להגיע גם לבעיות שיש אצל נכים, במיוחד אצל נכים מקרב העולים.

צבי הנדל: היו"ר צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: צאו בשלום ותייצגו אותנו עד כמה שאפשר.

צבי הנדל: טטיאנה פולסקי:

צבי הנדל: אנחנו מאד מבקשים עבור כמויות כל כך קטנות לעשות כל מאמץ ולתת הלוואה מיוחדת- לפחות את אותה הלוואה שנתנו לדיירי עמידר לשלוש נפשות.

צבי הנדל: מדובר רק בשלושה אנשים.

צבי הנדל: זה כל כך קשה לתת איזו הלוואה מיוחדת כמו לדיירי עמידר ולפתור את הבעיה?

צבי הנדל: מה הבעיה עם השלושה האלה?

טטיאנה פולסקי: אנחנו שלושה אנשים שאין להם דירות מתאימות.

טטיאנה פולסקי: זה לא רק דירה, זו צריכה להיות דירה מתאימה.

צבי הנדל: האם מישהו מנציגי העולים הנכים רוצה להוסיף מה שלא נאמר?

מרינה לב: נתנו לי מעמידר, אמרו שזו קומה ראשונה.

מרינה לב: הלכתי לראות ושם מהרחוב עד הבית היו מדרגות, אני נפלתי ובמשך שנה אני לא יכולה ללכת.

מרינה לב: אחר כך אמרו שאין דירה, וזהו.

צבי הנדל: אם יש נושא נוסף שאתם רוצים להעלות, בבקשה.

צבי הנדל: הבנתי לגבי דירה, לגבי אבחון רפואי בביטוח לאומי.

צבי הנדל: האם יש נושא נוסף שלא דובר בו?

מיכאל וישנפולסקי: יש לי שאלה בעניין הביטוח הלאומי.

מיכאל וישנפולסקי: לפני כשלושה חודשים פניתי לעוזרת של חבר הכנסת יורי שטרן, טליה, וביקשתי ממנה אם יש אפשרות לקבל את חוק הביטוח הלאומי לעניין הנכים – כלומר מה הזכויות שלהם שם, משום שביטוח לאומי לא מוכן היום להגיד את האמת מה הזכויות לנכים עולים.

סבטלנה ז'ורט: אני 11 שנה בארץ ובמשך 11 שנה הולכת בעזרת קביים.

סבטלנה ז'ורט: לא ידעתי שמגיעה לי ניידות, ורק עכשיו כשכבר אני בגבול פנסיה – שהכל כבר נגמר – אני יודעת שהיה מגיע לי ניידות.

צבי הנדל: את אומרת שלא נותנים מידע של ביטוח לאומי.

סבטלנה ז'ורט: לא נתנו.

סבטלנה ז'ורט: כמו כן, דירה.

סבטלנה ז'ורט: אני שומעת במשרד הקליטה שלא נותנים דירות לנכים.

אלכסנדר צינקר: דירות נ"ר.

סבטלנה ז'ורט: לא דירות נ"ר, אלא דירה רגילה.

סבטלנה ז'ורט: אולי יהיה משהו מתאים בשבילי, אולי אני מסכימה, אבל לא נותנים דירות לנכים.

סבטלנה ז'ורט: אין לי כבר כוח לעבור מדירה לדירה, אני לבדי ואין שום עזרה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: אני רוצה כעת לעבור לשני המוקדים העיקריים.

צבי הנדל: נתחיל בדיור.

אביטל בר-חיים-טוך: שמי אביטל בר-חיים-טוך, אני ממונה על פניות הציבור במשרד הקליטה.

אביטל בר-חיים-טוך: אני מטפלת בהרבה מאד פניות.

אביטל בר-חיים-טוך: איך בעצם מתחלק אותו דיור ציבורי?

אביטל בר-חיים-טוך: אנחנו מקיימים בכל עיר ובכל ישוב תור של זכאים לפי תאריך העליה קודם כל.

אביטל בר-חיים-טוך: נכון, זה מתחיל בשנת 1990, אבל מצאי הדיור הציבורי משתנה מעיר לעיר.

אביטל בר-חיים-טוך: לא הרי תל-אביב כהרי באר שבע.

מיכאל וישנפולסקי: זה לא נכון.

אביטל בר-חיים-טוך: הבעיה העיקרית כמובן היא שבעיר ותיקה שיש בה לפעמים שירותים יותר משוכללים ויש בה הרבה מאד עולים - אם ניקח את חיפה שיש בה 60,000 עולים – באותה עיר אין כמעט דירות ציבוריות.

אביטל בר-חיים-טוך: הדירות הציבוריות האחרונות שנבנו היו לפני 40 שנה, הן נרכשו על ידי דיירים דאז, אנחנו מקבלים מספר מועט מאד של דירות.

צבי הנדל: האם בכללים יש העדפה לנכים?

אביטל בר-חיים-טוך: יש בעצם מספר סוגי העדפה לנכים – דירות הנ"ר שכבר הוזכרו כאן מוקצבות לנכים קשים.

צבי הנדל: אני מתנצל.

צבי הנדל: נעשה הפסקה מתודית של שתי דקות.

אביטל בר-חיים-טוך: הקריטריונים של דירות נ"ר הם קריטריונים משותפים למשרדי השיכון והקליטה, עם חריגה מסוימת של משרד הקליטה.

אביטל בר-חיים-טוך: התקציב היותר נמוך ניתן לנכים קשים שלא נזקקים דווקא לכיסאות גלגלים, ואנחנו הכנסנו לקריטריון הזה בנוהל שלנו גם מי שנזקק לטיפול ספציפי מסוים בבית חולים מסוים שאין לו אלטרנטיבה במקום אחר.

אביטל בר-חיים-טוך: אנחנו בממוצע נותנים כ- 50 דירות נ"ר בשנה – יש לי כאן תחשיב וזה לפעמים מצטבר.

אלכסנדר צינקר: כמה אנשים נמצאים בתור?

אביטל בר-חיים-טוך: בתור של דירות נ"ר אנחנו מקבלים עכשיו עולים שהגיעו לישראל בשנים 1997-1998 במרכז הארץ, בכל המקומות.

צבי הנדל: בואי נגיע לנקודה, היא טוענת שישנם ארבעה מקרים.

אביטל בר-חיים-טוך: אני עושה בדיקה של כל פנייה ופנייה, כל אחד יכול לפנות אלי, אין שום בעיה.

אביטל בר-חיים-טוך: אני מבקשת לא לדון כאן בפניות פרטניות כאשר אני לא נמצאת מול העובדים שלנו ומול המערך הממוחשב.

אביטל בר-חיים-טוך: חבל על הזמן של כולנו להתחיל לדון בפניות פרטניות.

אביטל בר-חיים-טוך: אני מאד מציעה לכל אחד שיכול לפנות אלי עם הפרטים – אני אתן תשובה, לא במקום.

אביטל בר-חיים-טוך: חבל על זמננו.

אביטל בר-חיים-טוך: מלאי הדיור הציבורי מתחלק בינינו לבין משרד השיכון, זאת אומרת אותו אדם – אם הוא יפנה למשרד השיכון ויפנה אלינו, הוא בעצם אמור לפנות לאותו מלאי ציבורי שמתחלק בין שנינו.

אביטל בר-חיים-טוך: לא מדובר בכך שאין דירות לאנשי משרד הקליטה ויש דירות למגזר הישראלי יותר מאשר לעולים חדשים.

אביטל בר-חיים-טוך: נכון, מדובר בכך שיש הרבה יותר עולים חדשים נזקקים.

צבי הנדל: אני רוצה להבין.

צבי הנדל: והיה ואנחנו ממוקדים במעט בעיות שלא מצאו להן פתרון עד היום- האם יש גם סוג פתרון כספי של רכישה?

אביטל בר-חיים-טוך: לנו לא.

אביטל בר-חיים-טוך: משכנתאות זה משרד השיכון.

תמר מיארה: אני מעמידר ואני מבקשת להתייחס כיוון שאני חייבת לפרוש.

תמר מיארה: לאחרונה נערכו מספר ישיבות אצל שר השיכון והבינוי נתן שרנסקי, ואנחנו נמצאים ממש בעיצומם של הליכים לפתרונות של יחידות דיור צמודות קרקע.

תמר מיארה: יש לנו באזורים המבוקשים הרבה מאד דירות ישנות צמודות קרקע שהן במצב מאד קשה - מגרש עם אפשרות בניה של פחות או יותר ארבע יחידות במקום אותו בית צמוד קרקע.

תמר מיארה: פתרון נוסף שרק אתמול היתה לגביו ישיבה אצל השר הוא סגירת קומות עמודים של בתים, כאשר אנחנו מדברים על סגירת קומות של יחידות צמודות קרקע, אנחנו גם מחזקים את הבניין באזורים של סכנה לרעידות אדמה וגם נותנים פתרונות דיור לקשישים, נכים, בדירות צמודות קרקע.

וילמה מאור: על כמה פתרונות כאלה מדובר?

תמר מיארה: אנחנו מדברים על מאות יחידות.

תמר מיארה: לא על אלפים, אבל על מאות.

צבי הנדל: גם באזורי ביקוש.

תמר מיארה: אני מדברת על אזורי ביקוש.

אביטל בר-חיים-טוך: זה חשוב מאד.

אביטל בר-חיים-טוך: אני רוצה לציין שכל כמה עשרות דירות פותרות הרבה מאד בעיות קשות, אפילו מעט פותר המון.

צבי הנדל: נעבור לביטוח הלאומי.

צבי הנדל: שתי נקודות הועלו כאן.

שמואל פינצי: נתחיל מהשנייה שבעצם גם מתחברת מעט לראשונה – השאלה של מסירת מידע וניצול זכויות.

שמואל פינצי: אין לנו שום סיבה להסתיר איזושהי זכות מאנשים, והחוק הרי הוא חוק של ביטוח לאומי אבל הוא חוק של מדינת ישראל ולכן אפשר לקבל אותו בביטוח לאומי.

צבי הנדל: אני יודע – לצערי הגדול, ולמרות אהבתי הגדולה לעבודה הנהדרת שביטוח לאומי עושה – שיש מעין מדיניות בלתי מוצהרת שלא לפרסם או למעט בפרסומים לגבי זכויות.

צבי הנדל: זה היה – בטוח, שאלה אם זה עדיין קיים.

צבי הנדל: האם למשל יש חומר פרסומי על זכויות עולה ברוסית, באמהרית?

שמואל פינצי: לא במקרה הבאתי חוברות ובשפה הרוסית – חוברת אחת שיצאה רק לפני חודש ברוסית שמכסה את כל הזכויות וההטבות במוסד לביטוח לאומי.

שמואל פינצי: שנית, זו החוברת שמכסה כל סעיף – עמוד אחד לכל סעיף, אבל יש לנו גם חוברות על ביטוח נכות ברוסית, אבטחת הכנסה ברוסית.

יורי שטרן: כמה עותקים הדפסתם?

שמואל פינצי: הנה נכנס הדובר, הוא ישלים.

חיים פיטוסי: לגבי מערך ההסברה שלנו ברוסית – כבוד סגן השר יודע מזה ואנחנו בקשר איתו ובקשר עם חברת כנסת סופה לנדבר ועוד.

צבי הנדל: גברת תמר מיארה עוזבת את הישיבה ולכן אני פונה אלייך – אנחנו נהיה איתך בקשר ואם יש צורך גם עם השר ועם המנכ"ל כי זה נראה לי הדבר האמיתי שמצוי כאן על השולחן.

צבי הנדל: אנחנו נטריד אותך, ברשותך.

תמר מיארה: גם לאוצר.

חיים פיטוסי: זו חוברת שמאגדת את כל זכויות התושב והאזרח בביטוח הלאומי – חוברת שתורגמה לרוסית, לאמהרית וכמובן לערבית.

חיים פיטוסי: החוברת הזו מופצת בכל המרכזים של העולים החדשים בארץ.

צבי הנדל: מר מיכאל וישנפולסקי, אתה מכיר את החוברות האלה?

מיכאל וישנפולסקי: כן, אני מכיר אותן.

מיכאל וישנפולסקי: החומר הזה הגיע אחרי הפגישה שאני פניתי למר יוחנן שטסמן.

מיכאל וישנפולסקי: עכשיו יש את החוברת, אבל הבעיה שאני ביקשתי להעביר אותן בכל סניף עם מישהו שמדבר רוסית.

מיכאל וישנפולסקי: מר יוחנן שטסמן אמר שאין אפשרות להציב בכל סניף פקידה שמדברת רוסית.

מיכאל וישנפולסקי: בסניפים אין מישהו שמדבר רוסית.

חיים פיטוסי: בכל הסניפים בביטוח הלאומי – גם בנושא של ועדות רפואיות, גם בנושאים אחרים – אנחנו בביטוח הלאומי לא יכולים לגייס על חשבון תקנים שאין לנו, עובדים דוברי רוסית.

חיים פיטוסי: אנחנו משתמשים בכוח האדם הקיים במשרד בכל סניף, בכוח אדם שדובר ברוסית וגם במתנדבים דוברי רוסית.

חיים פיטוסי: אין לנו, אנחנו לא יכולים לגייס אנשים מבחוץ כי אין כוח אדם.

מיכאל וישנפולסקי: יש.

חיים פיטוסי: אני אומר לך שאין, אין לנו תקנים.

מיכאל וישנפולסקי: לדוגמה, יש מנהלת סניף של ביטוח לאומי בטבריה בשם אהובה שחור, היא מדברת רוסית, אבל היא אמרה לי שאסור לדבר ברוסית בפתח תקוה.

מיכאל וישנפולסקי: יש בביטוח לאומי בתל אביב מישהי בשם דיאנה שהיא גם מדברת רוסית, אבל היא לא רוצה.

חיים פיטוסי: אז יש, זה מחזק את מה שאני אומר.

צבי הנדל: לא, מה שאתה אומר זה הפוך.

צבי הנדל: הוא טוען שיש בחלק מהסניפים דוברי רוסית, אבל אמרו להם שאסור להם לדבר רוסית אלא עברית.

חיים פיטוסי: פעם ראשונה שאני שומע שאוסרים לדבר בשפה מסוימת.

צבי הנדל: לכן אנחנו נפגשים כאן.

חיים פיטוסי: להפך, אנחנו משתדלים ככל האפשר להסביר ולצאת במסעות הסברה גם בשפה הרוסית.

חיים פיטוסי: גם ברדיו רקע יש לנו איזושהי פינה, בכל העיתונות הרוסית אנחנו נוכחים.

צבי הנדל: חיים, בקשתי שתוודא שבכל הסניפים היכן שיש כבר עובדים דוברי רוסית, שיקבלו הנחייה ושייקלו – זה נראה לי עקום.

חיים פיטוסי: יש בכל סניף.

חיים פיטוסי: יש גם חוברות לגבי אבטחת הכנסה וגם לגבי פיגועי איבה.

חיים פיטוסי: לאחר פיגוע הדולפינריום עשינו מבצע והוצאנו חוברות על פיגועי איבה, גם ברוסית.

צבי הנדל: ראיתי את זה.

צבי הנדל: עכשיו נחזור לנושא הראשון שהועלה – הנושא של אבחון רפואי.

חיים פיטוסי: לגבי אבחון רפואי יש שתי נקודות – יש נכות ויש שירותים מיוחדים, אלה שני דברים שונים.

צבי הנדל: אני בא לביטוח לאומי ואני לא יודע כמה אחוזי נכות יש לי.

צבי הנדל: אני רוצה אבחון שתגידו לי כמה אחוזי נכות יש לי, האם אני מקבל את זה?

טטיאנה פולסקי: בטח, למה לא?

דובר: לא מקבלים.

ד"ר מיכאל דור: בסוף ועדה יש תוצאות, הן נשלחות אליו הביתה.

חיים פיטוסי: הרי הנכות נקבעת על ידי ועדה רפואית.

מיכאל וישנפולסקי: אדוני היושב ראש, זה אבחון רפואי שאני קיבלתי מבית חולים לוינשטיין – אתה יודע איך אני קיבלתי?

מיכאל וישנפולסקי: נכנסתי לחדר של אירית פלדמן, מנהלת הנכות הכללית, היא כתבה את המכתב לבית חולים לוינשטיין.

מיכאל וישנפולסקי: תוך שלושה ימים אני קיבלתי את האבחון הרפואי הביתה.

צבי הנדל: אני רוצה להבין – יש נכה שביקש ועדה רפואית לאבחון ולא נתנו לו?

מיכאל וישנפולסקי: לא.

צבי הנדל: אז מה הבעיה, אם כך?

מיכאל וישנפולסקי: אני הסברתי מה הבעיה.

מיכאל וישנפולסקי: באבחון כאן כתוב שאני קיבלתי 67% רפואי, מה זאת אומרת?

מיכאל וישנפולסקי: 67% רפואי נותן לי זכות לפנות לשירותים מיוחדים.

צבי הנדל: והוועדה הרפואית קבעה שזה 50%?

מיכאל וישנפולסקי: הוועדה קבעה 75% כושר ורפואי 67%.

מיכאל וישנפולסקי: על פי החוק, כפי שמסבירה אירית פלדמן, מי שיש לו 60% רפואי יש לו זכות לפנות לשירותים מיוחדים.

מיכאל וישנפולסקי: הם לא נותנים את האבחון הרפואי, מורידים את האחוזים – מורידים אחוז אחד ואז יש 59% ואין לו זכות לפנות לשירותים מיוחדים.

חיים פיטוסי: הוא מדבר למעשה על תהליך של קבלת שירותים מיוחדים.

חיים פיטוסי: זה נכון – מעל 60% זכאי, 55% או 59% לא זכאי, זה החוק, הרי יש סף ויש רף.

מיכאל וישנפולסקי: כן.

חיים פיטוסי: חד-משמעית, זה לא נכון.

צבי הנדל: חיים, זו לא התכתשות אישית.

צבי הנדל: אני רוצה להבין – והיה ויש רופא שיושב בוועדה רפואית והוא לא נורמלי – גם לדעת חיים – והוא נותן 59% כדי "לדפוק" את אגד, יש דרך לערער, נכון?

חיים פיטוסי: ברור.

צבי הנדל: תסביר כיצד מערערים.

חיים פיטוסי: אדם שיש לו נכות רפואית והוא חושב שהנכות הרפואית שלו לא מספקת, לא מוצדקת- רשאי להגיש בקשה לערעור תוך 30 יום מאז שהוא קיבל.

צבי הנדל: מיכאל, האם עשית את זה?

צבי הנדל: האם הגשת ועדת ערעור?

מיכאל וישנפולסקי: כן.

מיכאל וישנפולסקי: מה שהחליטה ועדת הערעור האחרונה זה ממש קשה לשמוע.

צבי הנדל: מיכאל, אני לא במקום ועדות.

מיכאל וישנפולסקי: אני מוכן להסביר לך מה הבעיה של נכים עולים.

מיכאל וישנפולסקי: אני דיברתי בטלפון עם רופא בשם ליאוניד ליידמן, הוא יושב בביטוח הלאומי תל-אביב יפו.

מיכאל וישנפולסקי: הוא הסביר כך – לכל נכה יש זכות לפנות פעם ראשונה אם הוא קיבל הערכה נמוכה, הוא יכול לערער.

מיכאל וישנפולסקי: אחרי הערעור השני הוא יכול לפנות לוועדת הערעור.

צבי הנדל: מיכאל, אני לא יודע עם מי דיברת.

מיכאל וישנפולסקי: מה הם עשו אחרי שתי ועדות רפואיות?

מיכאל וישנפולסקי: הם שולחים הזמנה לבית הדין לעבודה ברחוב שוקן 25.

מיכאל וישנפולסקי: הוא אמר שלכל אחד יש זכות לעבור שלוש ועדות.

שמואל פינצי: אני אשלים את התהליך.

שמואל פינצי: היה ונכה כללי, נקבעים לו על ידי ועדה רפואית מעל ל- 60% נכות, הרופא שהתיק מונח לפניו ממליץ להעביר את התיק לבדיקה לשירותים מיוחדים.

שמואל פינצי: הבדיקה נעשית על ידי אחות בריאות ציבור, לשכת הבריאות המחוזית – לא ביטוח לאומי – שעושה את הבדיקה של תלות האדם בעזרת הזולת.

שמואל פינצי: לפי הניקוד מעריכים אם האדם זכאי או לא זכאי לשירותים מיוחדים.

שמואל פינצי: בשירותים מיוחדים יש שתי דרגות – 100% או 150%, זאת אומרת זה יוצא מהפקידות של הביטוח הלאומי.

שמואל פינצי: ההחלטה היא בידי רופא ואחיות בריאות ציבור.

צבי הנדל: מאחר שסגן השר יורי שטרן צריך לעזוב והוא בקי בביטוח לאומי יותר ממני, בבקשה.

יורי שטרן: אני גם הרבה שנים בעניין של עולים נכים.

יורי שטרן: הרי בגלל המצוקה הגדולה יש בקרב העולים, בין לקוחות הביטוח הלאומי, עולים מהווים אחוז יותר גבוה מכלל האוכלוסייה.

יורי שטרן: לכן מן הראוי שייצאו כל פעם דפי מידע ושיהיה מרכז מידע ברוסית ומרכז שמסייע.

יורי שטרן: מישהו נורמלי קרא אי פעם איזשהו טופס מהתחלה עד הסוף?

יורי שטרן: ומי שלא יודע לקרוא – האם מסוגל בכלל להבין על מה מדובר שם?

חיים פיטוסי: במרכזי המידע שלנו – יש שני מרכזי מידע עם קווי טלפונים – בכל אחד מהם יש דובר רוסית.

יורי שטרן: שהוא מתמחה בכל הסוגיות?

חיים פיטוסי: בכל קשת הסוגיות של הביטוח הלאומי.

יורי שטרן: אני חושב שהנכים לא יודעים מזה.

חיים פיטוסי: אנחנו מפרסמים את זה, יש לנו דפי מידע ברוסית.

יורי שטרן: מיכאל לא צריך לבדוק בעצמו כמה ועדות יש ומה התהליך.

יורי שטרן: הוא צריך לקבל הדרכה מלאה וכן את כל הטפסים.

חיים פיטוסי: יש לנו.

יורי שטרן: אבל אתה מסביר שזה קשה.

חיים פיטוסי: לא.

חיים פיטוסי: הוא אומר שיש שני מנהלי סניפים.

חיים פיטוסי: נכון, אי אפשר לפטר את העובדים הוותיקים.

יורי שטרן: אפשר להגיע לכך שבכל מקום יהיה דובר רוסית.

חיים פיטוסי: יש.

חיים פיטוסי: הוא טוען שהם לא רוצים לדבר רוסית.

יורי שטרן: צריכה להיות כאן מדיניות ברורה.

יורי שטרן: אם המוסד הממלכתי או הציבורי, כמו חברת עמידר, היה אומר לאנשים האלה: אני חותם אתך חוזה לעשר שנים, משכיר את הדירה הזאת לנכה עולה.

יורי שטרן: ..

טטיאנה פולסקי: זה צריך להתאים לנכים.

טטיאנה פולסקי: זה המון כסף ואחרי עשר שנים צריך לפנות.

יורי שטרן: אבל אלה תקציבים פחותים בהרבה ממה שנדרש לרכישת דירת נ"ר.

יורי שטרן: מדובר על השכרה לטווח ארוך של הדירות המתאימות – ואפשר למצוא דירות כאלה בשוק ולשלם, כך שנכה יהיה מסודר.

סבטלנה ז'ורט: אבל אני לא גרה בגוש דן.

סבטלנה ז'ורט: אני גרה באזור אחר.

יורי שטרן: אז לפחות בחלק מהאזורים, דווקא באזורים הכי בעייתיים, שם גם מלאי הדירות - וילות וכל מיני מקומות.

טטיאנה פולסקי: רק דרך משכנתא.

יורי שטרן: רק בשביל הנתון – התור לדירות ציבורית של עולים הוא משהו כמו 57,000 בתי אב והתור לדירות ציבוריות של ותיקים זה בערך 3,000 בתי אב.

יורי שטרן: זאת האפליה האמיתית בשטח בקטע הזה, והיא כמובן פוגעת הכי קשה בהכי חלשים, וזה קודם כל בנכים.

צבי הנדל: סבטלנה, איפה את גרה?

סבטלנה ז'ורט: בקרית אתא.

רינה מרקוביץ: אני מנהלת המחלקה לפניות הציבור במשרד השיכון.

רינה מרקוביץ: רציתי להגיד שהמשרד בימים אלה מפעיל תוכנית השכרה לטווח ארוך והוא עושה את הפיילוט הזה דווקא לאוכלוסיית העולים החדשים.

רינה מרקוביץ: אני מקווה שעם המסקנות ועם התוצאות אנחנו נוכל להמשיך לראות מה עושים הלאה.

צבי הנדל: האם את יכולה לעדכן אותנו בנושא של בנייה להשכרה?

צבי הנדל: היה איזשהו שלב של התדיינות עם האוצר, משרד ראש הממשלה, משרד השיכון באשר לבנייה להשכרה.

צבי הנדל: מה קרה עם זה?

רינה מרקוביץ: אין בימים אלה שום תוכנית בנייה להשכרה.

אנטולי רזילוב: אני חושב שהבעיה העיקרית היא שמשנת 1990 מטפלים במשרד הקליטה ולמשרד הקליטה אין מלאי מספיק ולמשרד השיכון יש מלאי.

אלכסנדר צינקר: האזנתי כאן לפני שנה וחצי לישיבה בנושא נכים עולים חדשים, והיה כאן חביב קצב ממשרד הקליטה, הוא אמר: מה קרה, אין בעיות אצל עולים חדשים לגבי דיור.

טטיאנה פולסקי: משנת 1990 זו קבוצה מאד מאד מצומצמת.

אביטל בר-חיים טוך: תלוי באיזו עיר.

אלכסנדר צינקר: על מה אנחנו דיברנו לפני שנה וחצי?

אלכסנדר צינקר: אולי לקחת קבוצות-קבוצות – קבוצה משנת 1990-1991, זו קבוצה קטנה – אולי לקבוע קריטריונים לקבוצה הזאת, לתת זכויות – אולי לא רגילות לכלל העולים החדשים או עולים חדשים נכים – ולסגור בעיה של קבוצת אנשים קטנה.

אלכסנדר צינקר: זה יהיה השלב הראשון ואחר כך בשנה הבאה לוקחים עוד קבוצה קטנה של שנת 1991 או 1992 וסוגרים עוד בעיה, ושלב-שלב לפתור את כל הבעיות משום שלסגור הכל בבת אחת עם כל הנכים העולים זה בלתי אפשרי – אין כסף, אין דירות וכו' וכו', אבל לפתור שלב-שלב וליצור תוכנית - וכפי שאנחנו שומעים עכשיו, במשרד השיכון אולי עושים תוכנית, הלוואי – וכך לסגור את כל הבעיות.

צבי הנדל: יש לי בקשה אלייך – כשאנחנו מסיימים, תני את הפרטים שלך וכיצד ניתן ליצור אתך קשר.

צבי הנדל: הגברת תעביר לך את הנתונים שעליהם היא מבקשת פרטים.

אביטל בר-חיים-טוך: יש לה ארגון שלה.

אביטל בר-חיים-טוך: בארגון שלה מדובר על ארבעה מקרים.

אביטל בר-חיים-טוך: בכל עיר יש לנו קבוצת ממתינים ספציפית עם בעיות ספציפיות.

צבי הנדל: אם כך, הבקשה שלי היא שתוציאי דיווח לנו, לוועדה, לפי שנתונים רק לגבי נכים – אם יש לכם את הספציפיקציה הזאת – איפה אנחנו עומדים, מה המצב ב-1889, מה המצב ב- 1990 וכו'.

אביטל בר-חיים-טוך: אם יש התפלגות כזו.

צבי הנדל: אם את יכולה גם להוסיף כמה משפטים מה להערכתך הולך לטיפול ובאיזה טווח.

צבי הנדל: האם אני אוכל לקבל זאת תוך שבוע?

אביטל בר-חיים-טוך: אני לא יודעת.

אביטל בר-חיים-טוך: אני צריכה לבדוק את אפשרות הדוחות – בזה עוסק האגף של חביב.

אביטל בר-חיים-טוך: אם יש לו יישום כזה של נכים, אני לא רואה בעיה.

אביטל בר-חיים-טוך: אם לא – צריך להתקשר לכל הלשכות שלנו.

צבי הנדל: יש ספציפיקציה של נכים.

אביטל בר-חיים-טוך: יש ספציפיקציה, אפשרי בהחלט גם במחשב, אבל היא לא נותנת את התמונה המדוייקת.

אביטל בר-חיים-טוך: התמונה המדוייקת, לפעמים בכל לשכה יש רישום שלהם של ממתינים לפי רמת הצרכים, לפי רמת הבעיות.

אביטל בר-חיים-טוך: זה לא כל כך פשוט, מדובר על קרוב ל-20 לשכות בכל הארץ והם באמת יודעים באזור שלהם לפי עיר עיר.

אביטל בר-חיים-טוך: זה סיפור מעט מורכב להכין את זה.

אביטל בר-חיים-טוך: אנחנו משתדלים מאד לבוא לקראת ככל האפשר, נושא הדיור לא רק נופל עלינו כך שבתוך כל השיקולים על כל שיקול כזה יושבת ועדה מאד מאד בזהירות.

אביטל בר-חיים-טוך: אין כאן קריטריונים שהם חד-משמעיים ומצב שנשאר קבוע.

צבי הנדל: אני לא רוצה לדבר במלים כללייות.

צבי הנדל: אני מאד מבקש – על פי הנתונים הקיימים היום- נפגעי טרור זה נפגעי טרור, נכים זה נכים, הרי גם בנפגעי הטרור יש נכים.

אביטל בר-חיים-טוך: ודאי, וקשים מאד.

צבי הנדל: להערכתך, כמה זמן יקח להוציא דוח כזה?

אביטל בר-חיים-טוך: זה סיפור של לפחות שבועיים-שלושה, אם אכן הדוחות הממוחשבים אפשריים.

צבי הנדל: אני הולך על המקסימום שציינת – שלושה שבועות, אבל אני מבקש תוך שלושה שבועות לקבל את זה לפי שנתונים ולפי מיפוי ארצי.

צבי הנדל: אני מבין שזה הולך לפי לשכות בערים.

אביטל בר-חיים-טוך: זה הולך לפי לשכות וזה לא חייב להיות תמיד מדויק עם הדו"ח הממוחשב, שבתוכו נכנסים כל הנכים הרגילים.

צבי הנדל: בשלושה שבועות אפשר גם ידנית להכין את זה.

אביטל בר-חיים-טוך: אני מעריכה שכן.

צבי הנדל: אם כך, אני מבקש לקבל דו"ח.

צבי הנדל: אני יכול לקבל מסרים למיניהם כשאני יודע את הנתונים המדוייקים, וכרגע אין בידי הנתונים המדוייקים.

צבי הנדל: אם יהיו בידי הנתונים המדוייקים – אתם יודעים ש- 90% מפתרון הבעיה זה כשיודעים לשאול נכון.

צבי הנדל: לכן, עד שאני לא יודע את הפרטים, קשה לי – אפשר להיעזר גם באוצר, גם במשרדי הממשלה – אני לא חושב שיש נכות מוחין אצל השרים מכדי לפתור את הבעיה, רק לא תמיד הם יודעים אותה, אז נמקד אותה בנושא הספציפי הזה ואני מעריך שניתן יהיה, כשנדע את הפרטים המדוייקים, לטפל.

ויקטור בריילובסקי: היו כאן כמה נקודות שאני רוצה לברר.

ויקטור בריילובסקי: ראשית, אנחנו שומעים על מידע סגור, שאי אפשר להגיע למידע – אני חושב שזו לא ישיבה אחרונה לגבי בעיית הנכים.

ויקטור בריילובסקי: אני לא כל כך אופטימיסט לחשוב שאחרי הישיבה הזאת הכל יהיה בסדר.

ויקטור בריילובסקי: כמו כן, בעיית הדירות שזו בעיה אקוטית ביותר, גם כן לקבל דו"ח וגם מקרים קונקרטיים- יש מקרה כזה וכזה, על כמה שנים מדובר, לא יכולים לעשות דבר, שיהיה ברור שיש על מה לדבר, משום שוויכוח כללי זה לא כל כך פרודוקטיבי.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: בהמשך לדבריו של אדוני חבר הכנסת ידידי היקר, ויקטור בריילובסקי, אני מבקש ממך מיכאל, כיושב ראש אגודת הנכים יוצאי חבר העמים, שתיתן לי רשימה של אנשים שיש להם בעיה בביטוח לאומי כתוצאה מחוסר מידע.

צבי הנדל: תעביר את הרשימה לוילמה ואנחנו נפנה לביטוח לאומי ונקבל תשובות לגבי דברים קונקרטיים.

צבי הנדל: תודה רבה לכולם, כל טוב, הישיבה נעולה.