ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 173, 2001-11-27 10:00

צבי הנדל: ברוכים הבאים חבריי, אדוני סגן השר, נציגי הנגב, נציגי המשרדים, נציגי העולים.

צבי הנדל: לכנסת יש בעיקר שני תפקידים.

צבי הנדל: האחד – לחוקק חוקים, ובזמן האחרון לא כל-כך נותנים לנו, כי חקיקה עולה כסף.

צבי הנדל: השני – לבקר את עבודת הממשלה, וכשמזדמנים לישיבת ועדה מעין זו מחפשים תמיד את הכשלים ואת חוסר העשייה של הממשלה או של גופי הביצוע השונים על-מנת לזנב בהם.

צבי הנדל: לפי בקשתי קיבלתי ממרכז מחקר ומידע בכנסת חומר רקע ונתונים לקראת הדיון בנושא מצב האבטלה בקרב עולים ביישובי הנגב והצורך בהסבה מקצועית, ותכף יגיעו לכאן גם שני ראשי ערים מהנגב ונשמע מהם נתונים יותר מדויקים.

צבי הנדל: זאת אומרת, יש בעיה גדולה בנגב, אבל אין בעיה ייחודית לעולים, ברוך השם.

צבי הנדל: זה ציון לשבח גם לעלייה, גם לקולטים וגם לנקלטים שהצליחו להתמזג.

צבי הנדל: כי כשהסתכלתי על הנתונים רק בהקשר של אבטלה וראיתי שבבאר-שבע כ-36% מדורשי העבודה הם עולים, רצתי מהר לבדוק מהו אחוז העולים בבאר-שבע.

צבי הנדל: מסתבר שקצת למעלה מ-30% יש בבאר-שבע.

צבי הנדל: קשה לדעת בדיוק כמה ידיים עובדות יש, כי יש זקנים, ומצד שני יש ילדים.

צבי הנדל: זאת אומרת, עד שאין לך את הנתונים המפולחים במדויק אתה לא יכול לדעת, אבל בסדרי-גודל האסון לא גדול.

צבי הנדל: לפני שקיבלתי את הנייר הזה היה הגיוני לחשוב שבמקום עבודה נורמלי אחרון נכנס ראשון יוצא, וכשיש פיטורים טבעי שהאחרונים שנכנסו הם עולים והם הראשונים שייצאו.

צבי הנדל: אני מדבר על הנתונים הכלליים ותכף נרד לנתונים יותר פרטניים.

צבי הנדל: למשל, אם בשדרות 33% מכלל דורשי העבודה הם עולים, מסתבר ש-39% מכלל האוכלוסייה הם עולים.

צבי הנדל: בקיצור, לפחות בנתונים של המקרו יש בעיה עצומה של אבטלה בנגב, אבל בוועדה זו נדרשנו בעיקר לנושא של אבטלה בקרב העולים.

צבי הנדל: מסתבר שהם באותה סירה.

צבי הנדל: יש בזה גם שבח לעולים, כמו שאמרתי, שהם לא בוחלים בשום עבודה, וגם לקולטים, כי בסך-הכל אנחנו מדברים על עלייה ברוכה של כמיליון עולים שהגיעו בעשור האחרון.

צבי הנדל: גם מבחינת פיזור אוכלוסין, לאורך כל ממשלות ישראל אני לא מכיר שר אחד שעשה מאמצים גדולים יותר לפיזור אוכלוסייה, בכל משרד שהוא היה בו, פרט לאריק שרון בהיותו שר הבינוי והשיכון.

צבי הנדל: אני לא בטוח שיש מישהו שחולק על הנתון הזה.

צבי הנדל: גם כשהוא היה ממונה על ועדת שרים לענייני קליטת עלייה בהיותו שר השיכון, הוא עשה מאמץ גדול לבנייה מאסיבית בפריפריה, בניגוד מוחלט לרצונו של האוצר, שמאד רצה שהבנייה תיעשה במרכז הארץ, כי שם כבר יש תשתית לתעסוקה וכו'.

צבי הנדל: אבל למרות זאת, כשאני מסתכל על הנתונים, סדר-גודל של 10% מכלל העולים הלכו לדרום ולנגב ובאמת האוכלוסייה של הנגב היא בערך 10% מכלל האוכלוסייה בישראל.

צבי הנדל: זאת אומרת שההתפלגות היא נורמלית.

צבי הנדל: ראש הממשלה דהיום, שר השיכון דאז, לא הצליח לעשות את המהפכה שהוא רצה ובזכות קליטת העלייה אולי להקפיץ את אחוז האוכלוסייה בנגב ל-15% או 20% מאוכלוסיית ישראל, והמספר נשאר 10%.

צבי הנדל: זאת אומרת שההתפלגות היתה טבעית וכך גם חוסר התעסוקה.

צבי הנדל: רציתי להתחיל עם נציגים מהנגב ולשמוע מהם נתונים אותנטיים, אם יש להם, מעבר למחקרים שקיבלנו בוועדה.

צבי הנדל: רשות הדיבור למשה בורוכוב, סגן וממלא-מקום ראש העיר באר-שבע.

צבי הנדל: בבקשה.

משה בורוכוב: אני מברך את כל הנוכחים.

משה בורוכוב: נושא קליטת העלייה קרוב מאד ללבם של כל תושבי באר-שבע בפרט וגם לכל הנגב.

משה בורוכוב: בעשור האחרון קלטנו קרוב ל-57,000 עולים חדשים, וזאת בנוסף לעולים החדשים שכבר הגיעו מקרוב לששים מדינות בעולם ונמצאים היום בבאר-שבע, וגם ביתר העיירות בנגב.

משה בורוכוב: אני חושב שהנגב מהווה 8% מכלל האוכלוסייה, אבל באותם 8% יש אנשים מקרוב לששים מדינות בעולם, שלפי הסטטיסטיקה כל אדם חמישי שגר בנגב הוא יוצא ברית-המועצות לשעבר.

משה בורוכוב: כך שנושא קליטת העלייה קרוב מאד ללבנו.

צבי הנדל: כל חמישי זאת אומרת 20%?

משה בורוכוב: כן, באופן כללי בכל הנגב.

משה בורוכוב: בבאר-שבע, למשל, זה מתקרב ל-40%.

צבי הנדל: הנתון הזה הוא בדוק?

צבי הנדל: כי הנתונים שבידי קצת שונים.

משה בורוכוב: כן, הוא בדוק.

משה בורוכוב: אני חייב לציין עובדה אחת, שבנושא קליטת עלייה יש לנו בדיוק אותו סדר כפי שראיתי הבוקר בכניסה לכנסת.

משה בורוכוב: אם לא ננסה לרכז את כל המאמצים שלנו, ואם לא יהיה משרד שיתאם את כל הפעולות של כל המשרדים הקיימים בארץ לצורך פעילות עם העולים החדשים, קרי – בתעסוקה, הכוונה, רווחה, כולל הכל – אם לא יהיה משרד אחד שיהיה אחראי לפחות מבחינת פיקוח על המשרדים האחרים, אין לנו עם מה לחכות לעלייה הבאה.

משה בורוכוב: תודה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: הלל שכנוביץ, סגן ראש העיר ערד, בבקשה.

הלל שכנוביץ: אני רוצה להביע בפני ועדת העלייה והקליטה את מצוקת הנגב מצד אחד, ומצד שני את מצוקת העולים בערד.

הלל שכנוביץ: העיר מונה 27,000 תושבים, מהם 11,500 עולים חדשים, שהם כ-40% מכלל האוכלוסייה.

הלל שכנוביץ: האבטלה בערד מגיעה ל-11%, וברור שהאוכלוסייה העיקרית שנפגעת מאבטלה זו אוכלוסיית העולים.

הלל שכנוביץ: בעיה ראשונה חריפה היא המצוקה של מקומות עבודה בנגב.

הלל שכנוביץ: בעיה שנייה היא התקציב המצטמק והולך כל הזמן.

צבי הנדל: אמרת שרוב הסובלים מחוסר תעסוקה הם עולים.

צבי הנדל: האם יש לך נתונים?

צבי הנדל: אני רוצה לדעת, אם 40% מהאוכלוסייה בערד הם עולים, מהו החלק היחסי שלהם בין המובטלים?

צבי הנדל: האם 60%, או 30%?

הלל שכנוביץ: מחצית המובטלים הם עולים חדשים.

הלל שכנוביץ: חלק מהם עבדו בבתי-מלון שנסגרו לאורך חוף ים המלח.

הלל שכנוביץ: בתי המלון, כידוע לך, נמצאים במצוקה בגלל הירידה בתיירות, והראשונים שנשלחים הביתה הם כמובן העולים.

הלל שכנוביץ: חלקם עבדו גם במפעלים בדימונה, ואחד המפעלים שם נסגר.

הלל שכנוביץ: הראשונים שנשלחו הביתה הם תושבי ערד.

הלל שכנוביץ: בסך-הכל הם מהווים מחצית מהמובטלים.

הלל שכנוביץ: בעיה רצינית שנייה היא הנוער שלנו.

הלל שכנוביץ: אני חושב שאתה היית באחת הוועדות שדנה בנושא הנשירה מבתי-ספר, עבריינות ואלימות בקרב הנוער, במיוחד בקרב נוער עולה.

הלל שכנוביץ: נוער עולה הם הראשונים שנפגעים מבעיות אבטלה, ממצוקה בבית, מהמתחים בין ההורים.

הלל שכנוביץ: הם מסתובבים בחוץ וכמובן שהם לא מוצאים מענה לבעיה.

הלל שכנוביץ: בעיה מאד רצינית היא מימון הפעילות וההעסקה שלהם אחרי שעות הלימודים, והמצב הכספי לא מאפשר לנו לפתח ולהגדיל מספר תוכניות כדי שנוכל להעסיק בהן את בני הנוער במסגרות של פעילות קהילתית.

הלל שכנוביץ: אני בהחלט מצטרף למה שאמר כרגע ידידי מר בורוכוב, שיש צורך במשרד שירכז את כל הפעילות ואת כל הטיפול בעולים.

הלל שכנוביץ: לדעתי זה צריך להיות משרד הקליטה.

הלל שכנוביץ: שתהיה לנו כתובת אחת שאליה נוכל לפנות ולקבל מענה.

הלל שכנוביץ: תודה.

צבי הנדל: אני רוצה להקדים ולומר שני משפטים שאמרתי לפני שהגעת, מר טרנר, ואשמח אם תתייחס אליהם.

צבי הנדל: אמרתי שאנחנו בכנסת צריכים, חוץ מחקיקה, לעסוק בבקרה על פעולות הממשלה, ומטבע הדברים אנחנו צריכים לתקוף.

צבי הנדל: כשקיבלתי את הנתונים, בנוסף למה שרשום פה, התברר לי שבנושא קליטת עלייה אין מצב שתיאורטית חשבתי שהוא טבעי, שמצבם יותר גרוע משל הוותיקים.

צבי הנדל: כי חשבתי לתומי שמי שנכנס אחרון לעבודה, הוא מפוטר ראשון.

צבי הנדל: מסתבר שאחוז המובטלים מאד דומה לאחוז שלהם באוכלוסייה.

צבי הנדל: זאת אומרת שאין פה בעיה מיוחדת דווקא עם העולים.

צבי הנדל: יש בעיה מיוחדת בנגב בכלל באבטלה, אבל בהקשר של העולים לא מצאתי חריג.

צבי הנדל: ייתכן שהנתונים שבידי אינם מדויקים.

צבי הנדל: אודה לך אם תשכיל אותנו בנושא הזה.

צבי הנדל: בבקשה.

יעקב טרנר: אני מתנצל על האיחור, כי בתור ראש עיר דרומית אני צריך להיות היום בהרבה מקומות, ומאד רציתי להיות גם כאן.

צבי הנדל: אתה ראש עיר הבירה של כולנו בדרום.

יעקב טרנר: המטרופולין.

יעקב טרנר: הבעיה שלי היא להזכיר את זה לכולם כל פעם מחדש, כדי שיזכרו שאנחנו במצב לא פשוט.

יעקב טרנר: ואני רוצה לגשת ישר לנושא העלייה.

יעקב טרנר: לעולים קשה מההתחלה, כי יש להם בעיה של שפה, בעיה של התנתקות מהשורשים בארץ אחרת, מהיסטוריה ומתרבות.

יעקב טרנר: הכל קשה להם, ולעולים בפריפריה ובדרום קשה יותר.

יעקב טרנר: זאת כמעט סיסמה.

יעקב טרנר: אתה אולי לא מוצא אותם באבטלה במספר גבוה יחסית כמו שציפית ופתאום הופתעת.

יעקב טרנר: אם היית עושה בדיקה אחרת היית מגלה עד כמה אנשים עובדים בעבודות שאינן מתאימות להשכלתם, ולדעתי זאת התופעה הקשה ביותר.

יעקב טרנר: היום אתה מוצא בין האנשים שעוסקים בטאוט כבישים, מאות אנשים שהשכלתם היתה יכולה למלא את המקומות המכובדים ביותר במדינת ישראל.

יעקב טרנר: אבל מה לעשות ש-א.

יעקב טרנר: הם הגיעו לאזור שהמקומות בו תפוסים.

יעקב טרנר: ב.

יעקב טרנר: יש להם בעיית שפה ולכן הם לא יכולים להתאקלם, ולכן אתה תמצא אותם במקומות שהם שתיים או שלוש דרגות מתחת להשכלתם.

יעקב טרנר: זאת הסיבה שאתה לא מוצא אותם בנתוני האבטלה, כי הם לא בוחלים בעבודה, ואני חושב שאחד הדברים היפים שקרו לבאר-שבע, ולמדינת ישראל כולה, הוא שהגיעה עלייה כל-כך מבורכת של אנשים משכילים, מוכשרים, שכאשר הם ישלטו בשפה במלואה אנחנו נרגיש את מלוא העוצמה של ההצטרפות של היהדות מברית-המועצות לשעבר במיוחד.

יעקב טרנר: אני חושב שזאת ברכה בלתי-רגילה.

יעקב טרנר: אנחנו בבאר-שבע מרגישים את זה, וכל שנה שחולפת אנחנו מרגישים את זה טוב יותר.

יעקב טרנר: אלא שלבאר-שבע יש בעיות תקציב קשות מאד, בעיות של מחסור, ואומר על כך שתי מלים.

יעקב טרנר: ברור שהנפגעים, בין היתר, הם אלה שאין להם.

יעקב טרנר: חלק מהבעיה שלנו הוא שאנחנו עיר שלא רק שליש מהאוכלוסייה היא עלייה חדשה, אלא ש-23% מתושביה חבורים לאגף הרווחה, חבורים לטיפול רווחתי.

יעקב טרנר: המלה רווחה היא מלה אחרת לעוני, למחסור, ל"אין" מסוים בתחומים רבים, וכשאתה שייך לעיר שהיכולות הכלכליות שלה אינן גבוהות, כי העיר באר-שבע לדורותיה מעולם לא היתה עיר שלא היה בה גירעון כל שנה, באר-שבע זאת עיר שמעולם לא הצליחה, לצערי, לעבור תוכניות הבראה, כי אי-אפשר לעשות תוכניות הבראה למי שמהתחלה יש לו גירעון שהוא חלק מהחיים שלו.

יעקב טרנר: אני חושב שאגף הקליטה שמר בורוכוב מופקד עליו עושה את הטוב ביותר שאפשר, כולל עמידה על המשמר לא לפטר אנשים, כי כשאתה צריך לפטר אנשים את מי אתה מפטר?

יעקב טרנר: את אלה שהגיעו מאוחר, את אלה שבאו דרך חברות כוח-אדם, ובסוף אתה מוצא שזאת העלייה הרוסית.

יעקב טרנר: אז לא רק שקשה להם מהתחלה, קשה להם מאד גם עם זה שאין להם אפשרות לבחור, אלא לקחת את אלה שבאו מאוחר דרך חברות כוח-אדם, וזאת העלייה הרוסית.

יעקב טרנר: בדברים האלה יש לנו קושי עצום, כי כל הזמן אנחנו מדברים במושגים יפים של לקלוט אותם, לחבק אותם ולאסוף אותם, אבל בסוף קשה לנו מאד, כי הדרום כולו הוא במצוקה מתמשכת.

יעקב טרנר: היום "יום הדרום".

יעקב טרנר: למה אין היום יום תל-אביב או חיפה?

יעקב טרנר: כי לתל-אביב ולחיפה אין בעיות.

יעקב טרנר: ואני אביא את באר-שבע כמשל.

יעקב טרנר: בבאר-שבע יש כ-200,000 תושבים ותקציבה הוא 700 מיליון ₪.

יעקב טרנר: בהשוואה, בחיפה יש 260,000 תושבים ותקציבה הוא 1.4 מיליון, פי שתיים משלנו.

יעקב טרנר: מקורות התקציב.

יעקב טרנר: תקציב זה מה שהמדינה נותנת, שווה-נפש פחות או יותר לכל אחד שגר בבאר-שבע, או בחיפה או בחולון, ובתוספת הארנונה.

יעקב טרנר: ארנונה הוא מקור כספי שבא מתעשייה, ממסחר וממגורים.

יעקב טרנר: כשאין לך מספיק מסחר ואין לך מספיק תעשייה והמדינה לא נתנה עדיפות ולא גרמה לכך שיבואו לעיר תעשיינים ומסחר, אז התקציב שאתה אוסף מארנונה הוא נמוך באופן טבעי.

יעקב טרנר: ראשון-לציון מקבלת היום ארנונה כמעט פי שתיים מאשר באר-שבע.

יעקב טרנר: אם לנו יש מארנונה 270 מיליון שקל בשנה, בראשון-לציון הסכום הוא כמעט 500 מיליון שקל.

צבי הנדל: על אותו היקף אוכלוסייה?

יעקב טרנר: קרוב מאד.

יעקב טרנר: ואל יהיה הדבר קל בעיניך.

יעקב טרנר: כי יש להם עוד 300 מיליון שקל שאתם אפשר לעשות הכל.

יעקב טרנר: אפשר לתת לוותיקים ולעולים שלהם רווחה, חינוך, חינוך לא-פורמלי, לתמוך בקבוצות ספורט, אתלטיקה והיאבקות וריקוד אמנותי.

יעקב טרנר: אלה דברים שקשורים לעלייה הרוסית, שאני מתבייש להסתכל להם בעיניים.

יעקב טרנר: למה השחמטאים שלנו ברחו לראשון-לציון?

יעקב טרנר: כי שם קונים אותם בכסף.

יעקב טרנר: למה באר-שבע לא יכולה לקנות אותם?

יעקב טרנר: ואנחנו העיר החזקה ביותר בשחמט בזכות העלייה הרוסית.

יעקב טרנר: מתוך 12 קבוצות בליגה הלאומית בשחמט שתיים הן מבאר-שבע --

משה בורוכוב: כולם עובדי נקיון.

יעקב טרנר: -- ואנחנו מטפחים אותם, עם המעט שיש לנו.

יעקב טרנר: הבעיה של הדרום ושל באר-שבע הוא המחסור, ואת המחסור הזה מדינת ישראל צריכה למלא.

יעקב טרנר: לא בכדי יש היום בכנסת יום עיון גם בנושא הזה, כי כשנפגעים, נפגעים החלשים, ובתוך החלשים, לצערי, נמצא חלק גדול מהאוכלוסייה של העלייה החדשה.

צבי הנדל: מאחר שאני חושש שאתה תעזוב את הישיבה עוד מעט, כי אתה אישיות מבוקשת עכשיו בכנסת, הייתי מבקש ממך לעשות את מה שנעשה בסוף.

צבי הנדל: לו אתה עכשיו ראש ממשלה, מה הסיכום שהיית רוצה שייצא היום מהכנסת בהקשרים שלנו, וגם לא בהקשרים שלנו?

יעקב טרנר: בהקשרים שלנו – גוף שמרכז את כל נושא הקליטה במקומות המרכזיים במדינת ישראל, כמו באר-שבע, ולדעתי גם אשדוד, ויכול להיות שגם ערד, מקומות שבהם מרוכזת אוכלוסייה גדולה מאד.

יעקב טרנר: מפני שאני חושב שהכתובת היא אנחנו, העירייה.

יעקב טרנר: האזרחים לא מכירים שום כתובת אחרת.

יעקב טרנר: עם תקציבים אפשר לעשות נפלאות.

יעקב טרנר: המלה היא תקציב, לא שום דבר אחר.

יעקב טרנר: יש לנו את האנשים שיודעים לטפל בעולים, יש לנו מנהלים ברמה שמתאימה לענין, יש לנו אוכלוסייה מאד פתוחה ומאד קשובה לקבל מפגשים.

יעקב טרנר: רק שלשום היה מפגש יפה ומרגש בין אגודת ידידות משותפת למגדל העמק, העלייה הרוסית של מגדל העמק והעלייה הרוסית של באר-שבע.

יעקב טרנר: זה מלמד שהאוכלוסייה הזאת רוצה, היא קשובה וצריך להשקיע בה.

יעקב טרנר: אי-אפשר לברוח מהמלים תקציבים וכספים.

יעקב טרנר: צריך פשוט להחליט על סדרי-עדיפויות, ואני יודע שהמדינה נמצאת במצב קשה מאד.

צבי הנדל: אתה רוצה אחד מהשלושה: או תקציב, או מימון, או כסף.

יעקב טרנר: מה שאתה תבחר.

צבי הנדל: תודה לאדוני ראש העיר.

צבי הנדל: הנושא שלנו היום הוא הנגב.

צבי הנדל: אני רוצה שבעלי המקצוע הנמצאים בשטח יחכימו אותנו ויאמרו לנו איזה חסר, לו היינו יכולים למלא, היה משפר את מצבם של העולים בנגב.

צבי הנדל: דרך אגב, נציג משרד השיכון עוזב את הישיבה באישורי, מאחר שלצערי הגדול בנגב אין כל-כך בעיות דיור לעולים.

צבי הנדל: הלוואי והיו לנו פתרונות כאלה גם בראשון לציון וכו'.

צבי הנדל: אנחנו צריכים יותר עולים כדי לאכלס את הבתים.

צבי הנדל: כשנדון במרכז אני אזמין אותו עוד פעם.

משה אלמוזלינו: אבל לפני כן אני רוצה לומר שהבנייה הציבורית לעולים בנגב היא חשובה מאד.

משה אלמוזלינו: העובדה שבנו הרבה בתים ואי-אפשר לאכלס אותם לא עוזרת לפתח את שאר הנגב.

צבי הנדל: תכף נגיע לזה.

צבי הנדל: גב' גולדברג, בבקשה.

בוני גולדברג: יש לנו תוכניות ייחודיות לקבוצות שונות של עולים בשיתוף עם המשרד לקליטת העלייה, בת-שבע ראובני שנמצאת כאן, גם בחלק של ילדים והורים בסיכון, שמוכרים למחלקות הרווחה, וגם בחלק של קשישים, משפחות חד-הוריות ונכים.

בוני גולדברג: אלה הקבוצות היותר קריטיות בנושא של קליטת עלייה, לפחות בדרום.

בוני גולדברג: דבר נוסף, יש לנו תקציבים ייחודיים לעולים.

צבי הנדל: מהו החסר שלדעתך צריך למלא כדי לעזור לאוכלוסיית העולים?

בוני גולדברג: אני מאד מתחברת עם מה שנכתב פה.

בוני גולדברג: 1.

בוני גולדברג: בנושא הסבה.

בוני גולדברג: אנחנו מאד צריכים עובדים סוציאליים דוברי השפה.

בוני גולדברג: חברתי שרה חורש ודאי תדבר על התוכנית של הסבת אקדמאים שאנחנו עושים.

בוני גולדברג: אחרי הרבה מאד חיפושים אנחנו מקווים שמצאנו את התקציב.

בוני גולדברג: אנחנו ננסה לגייס אלינו עובדים סוציאליים דוברי השפה הרוסית בעיקר.

צבי הנדל: אני מבין שבברית-המועצות המקצוע של עבודה סוציאלית לא היה מקובל.

יורי שטרן: היו כמה הכשרות, ויש כבר כמה עובדים מאד מיומנים, גם בסוכנות.

בוני גולדברג: הנושא הקריטי הוא קליטת עובדים דוברי השפה, ועל כך אני אדווח עוד היום בוועדת העבודה והרווחה.

בוני גולדברג: אחד הדברים האקוטיים שלנו בנושא של עבודה סוציאלית הוא שהקצינו תקנים לרשויות ואין להם עובדים סוציאליים לקלוט.

בוני גולדברג: אני מדברת על עשר משרות בדימונה, מצפה רמון, אופקים ושדרות.

בוני גולדברג: באילת יש הרבה מאד תחלופה.

בוני גולדברג: עשינו עבודה עם שירות התעסוקה לאקדמאים בבאר-שבע, שהוציא לנו את רשימת כל האנשים שהם אקדמאים, 80% או 90% מהם עולים, ואנחנו נמפה ונראיין ונראה מי יוכל להתאים לנושא הקליטה.

בוני גולדברג: אחת הבעיות היא שאנחנו מבקשים לקחת אנשים שמבוססים בנגב ולא ילמדו ויילכו צפונה, כי גם זה קורה.

צבי הנדל: מה את משיבה למר בורוכוב שאמר שחסרים לו תקנים?

בוני גולדברג: עיריית באר-שבע קיבלה עכשיו מספר תקנים קטן כתוספת.

משה בורוכוב: עובד סוציאלי בד' רווחה נאלץ לעזוב את המקום כי אצלנו היתה לו רק חצי משרה ובאשקלון הציעו לו משרה שלמה.

בוני גולדברג: מר בורוכוב מדבר על המצ'ינג של 25% של הרשויות, וסגן השר יולי אדלשטיין מכיר את זה.

בוני גולדברג: זה ספור קשה.

בוני גולדברג: יש מצ'ינג במשרד העבודה והרווחה בין הרשות המקומית למשרד.

בוני גולדברג: גם מתוך התקנים שעיריית באר-שבע קיבלה היא קודם-כל לקחה את התקנים שהיא מימנה ממילא ללא השתתפות המשרד והיא ספגה אותם, ואז התוספת היתה מאד קטנה ממה שנשאר אחרי דו-שיח מאד ארוך עם מר טרנר, שניאות בכל-זאת להמשיך לממן חלק.

יורי שטרן: אז אולי בערי מצוקה שהכנסותיהן מארנונה נמוכות במיוחד אפשר לבטל את הדרישה להשתתפות עצמית של הרשות, לפחות לעת חירום כזאת, כי אחרת אנחנו פשוט מוסיפים מצוקה על מצוקה.

בוני גולדברג: זה עולה ביתר-שאת בטיפול הנקודתי.

בוני גולדברג: מתוך 11 ישובים ששה הם בדרום.

בוני גולדברג: הענין הזה עכשיו נבדק בין משרד האוצר לבין כל מיני יועצים משפטיים.

בוני גולדברג: אני מאד מקבלת את מה שאתה אומר ואני מצטרפת לזה, ואני מקווה שתימצא הנוסחה.

צבי הנדל: לא רק לגבי עובדים סוציאליים.

צבי הנדל: כל תקציב משרד העבודה והרווחה בנוי כך.

צבי הנדל: דרך אגב, 25% זה שיפור, כי בתקופה שאני הייתי ראש רשות המצב היה יותר גרוע.

בוני גולדברג: הפער הוא סביב השכר שמשלמים, שהוא מעבר למה שאנחנו מעבירים.

ישראל בודיק: עוד הערה אחת בקשר למשרד העבודה והרווחה.

ישראל בודיק: נושא קריטי בתחום הרווחה הוא הנושא של גיל ההתבגרות – נערים, נערות ונשים.

ישראל בודיק: יש לנו בעיה אקוטית ברמה של תקציבים.

ישראל בודיק: למשל, בכל אזור הדרום מוקצב סכום של כ-200,000 שקל לנושא עלייה.

צבי הנדל: מה למשל היית רוצה לעשות עם הנוער העולה ואתה לא מצליח?

ישראל בודיק: הייתי רוצה בעיקר לפתח תוכניות אינטגרטיביות של נוער עולה ונוער ותיק.

ישראל בודיק: הייתי עושה תוכניות של הורים וילדים.

ישראל בודיק: כי אחת המצוקות הקשות של הנוער היא שבאים הורים ממעמד ומהיררכיה שהם טובים לברית-המועצות והם מוצאים את עצמם עם קשיי קליטה ועם קושי של השתייכות, וזה מקרין גם על הנוער.

ישראל בודיק: זאת אומרת, הנוער מרגיש שהוא עדיין לא התחבר והוא לא שייך, בגלל המצוקות של ההורים.

צבי הנדל: האם יש פעילות רצינית של תנועות הנוער באזורים האלה?

ישראל בודיק: תנועות הנוער זה לא כל-כך התחום שלנו.

ישראל בודיק: אין ספק שצריך לפתח את כל הנושא של תנועות הנוער, אבל אני חושב שבנושא של רווחת העולים צריך ללכת מעבר למצוקות ומעבר לת"ש שיש לנו שכבות שלמות של נערים שנכנסים לקטגוריה של מצוקה בגלל הבעיות התרבותיות, בגלל הקשרים של ההורים, ואני חושב שמה שאפשר לבקש מהוועדה הזאת זה לפחות להכפיל את תקציב הנוער בנושא עלייה ולבצע תוכניות אינטגרטיביות בתוכניות של הורים-ילדים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, בנושא של נוער בסיכון – אנחנו לא קוראים לזה נוער במצוקה, כי זה יותר נוער בטיפול של הגורמים המקצועיים במשרד העבודה והרווחה, אבל זה מחזיר אותנו לאותה שאלה ששאלת את מר טרנר.

יולי יואל אדלשטיין: היתה ועדה בין-משרדית, על-פי החלטת ממשלה, מורכבת מנציגים של משרד העבודה והרווחה, משרד הקליטה, מכון אשלים של הג'וינט ומשרד החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: הוועדה הוציאה דו"ח, בעיניי לפחות מאד מקצועי ורציני.

יולי יואל אדלשטיין: לאור המצבים שאנחנו לפעמים מכירים, צריך לברך על כך שמשרדי החינוך, עבודה ורווחה, קליטה ומכון אשלים כולם ישבו ועבדו יחד כגוף אחד, כי בנושא נוער אי-אפשר לומר: בחצר בית-הספר יטפל משרד החינוך, אחר-כך הוא ייצא משם – משרד הקליטה, ואם חס ושלום הוא יידרדר אז משרד העבודה והרווחה או המשרד לביטחון פנים יטפל בו.

יולי יואל אדלשטיין: העבודה היא באמת אינטגרטיבית.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אני בוש ונכלם לומר לך, שאני ביוזמתי ביטלתי את ישיבת ועדת השרים שהיתה צריכה להתקיים אתמול בראשותו של השר שרנסקי, כי אני, כמי שממונה על משרד הקליטה לא יכולתי להתחייב ברצינות לאותו מיליון שקל השתתפות המשרד לשנה הבאה, שנדרש על-פי דו"ח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: זה המצב התקציבי, אלה התחזיות התקציביות לשנה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אפרופו מה שאמר נציג משרד העבודה והרווחה, אלה דברים שכבר כתובים, וכבר יש דרישה עצומה ברשויות לביצוע.

שרה חורש: האגף להכשרה במשרד העבודה והרווחה משלם 100% מתקציבו ולא לוקח מהרשויות 25%, בניגוד למה שנאמר קודם.

שרה חורש: באר-שבע והנגב מוכרים לנו מכל הפעילויות של הכשרה והסבה מקצועית לעולים.

שרה חורש: אנחנו מדברים על הכשרה והסבה, ואנחנו מדברים גם על מערכת של טכנאים-הנדסאים ועל הכשרת הנוער באגף.

שרה חורש: החבורה של הנגב והעולים – עולי ברית-המועצות לשעבר ועולי אתיופיה בדרום מוכרים לנו, אנחנו משקיעים בהם הרבה מאד.

שרה חורש: אם היית שואל אותי מה אני רוצה היום, הייתי משיבה לך: שני דברים.

שרה חורש: ראשית, שמשרד התעשייה והמסחר ייכנס בצורה הכי חזקה ויתחיל לבנות תעשייה במקום.

שרה חורש: אני יכולה להכשיר מאות אנשים למקצועות הכי טובים, אבל בסופו של דבר אם לא יהיה להם לאן להיכנס, חבל על הזמן.

שרה חורש: דבר שני, לאגף להכשרה במשרד העבודה, לצערי הרב, יש תקציב איקס, שלא גדל מזה כמה דורות.

שרה חורש: הבעיות גדלות, הצרכים גדלים, אנחנו מככבים והאבטלה גואה, אבל אף אחד מאתנו לא קיבל תקציב נוסף.

שרה חורש: כך שאנחנו לוקחים את שמיכת היתום ותמיד מישהו נשאר עם רגליים בחוץ.

שרה חורש: אנחנו משתפים פעולה בצורה נפלאה עם משרד הקליטה, מכינים אתם כל מה שאפשר בצורה הכי גמישה – כמובן כל המשרד שלנו ביחד, גם עבודה וגם רווחה - אבל שני דברים דרושים לנו: תוספת תקציב, במיוחד עבור הנגב, ולהביא איזה שהוא מסר לבנות במקום מקורות עבודה.

בת-שבע ראובני: אני מנהלת מחוז הנגב של המשרד לקליטת העלייה.

בת-שבע ראובני: בנושא התעסוקה שעולה כל פעם, וכמשרד שמנסה להיות שותף למשרדים נוספים, אני רוצה להעלות נישה נוספת ששרה חורש נגעה בה - ידיעת השפה העברית בקרב העולים, וחלקם הגדול בקרב המובטלים.

בת-שבע ראובני: ממפעל "דל דימונה" נפלטו, לצערנו, כ-700 עולים שמפוזרים למעשה בכל רשויות הנגב, כולל באר-שבע.

בת-שבע ראובני: המאסה הקריטית היא באר-שבע, אבל חלק גדול מהאנשים בדימונה, ערד וירוחם, כל היישובים, הלך לעבוד ללא כל הכשרה בעברית, כי הם היו צריכים להתפרנס.

בת-שבע ראובני: הרבה מאד מהעולים מוותרים או לומדים באולפן באופן חלקי ולאחר מכן הם לא מסוגלים להשתלב בקורסים.

בת-שבע ראובני: אני חושבת שצריכה להיות החלטה גורפת, שכל מי שנפלט – היום אני מדברת בשם הדרום, אבל זה צריך להיות כלל-ארצי – לתת לאנשים הזדמנות לרכוש את השפה, כי זה מקרין לא רק על התעסוקה.

צבי הנדל: רשות הדיבור לנציג הסוכנות היהודית, מר משה אלמוזלינו, בבקשה.

משה אלמוזלינו: אני רוצה להגיד בכמה משפטים מה אנחנו עושים בדבר האקוטי מבחינתנו, ואחר-כך אדבר על שניים-שלושה נושאים שמפריעים לנו בעבודה היום-יומית בהתייחסות לעולים.

משה אלמוזלינו: הסוכנות היהודית מעודדת עלייה לדרום בכלל.

משה אלמוזלינו: אנחנו נתקלים במצוקה גדולה של חוסר מקומות תעסוקה.

משה אלמוזלינו: הזכרתי את הענין של הדיור הציבורי, כי המועצות האזוריות מוכנות ורוצות לקלוט עולים במסגרת בית ראשון במולדת, ויש לנו דרישה גדולה של עולים מחבר העמים להגיע לבית ראשון במולדת, והם נתקעים מפני שאין דירות, כמו למשל בחבל אשכול, שיש בו אוכלוסייה גדולה וצריך לתגבר אותה.

משה אלמוזלינו: אני מדבר על הנגב הרחוק ביותר.

משה אלמוזלינו: אבל גם המועצות האזוריות, כמו יואב למשל, שם הולכים לפרוייקט מיוחד, בגלל המערכת החינוכית לילדים במסגרת החינוך האזורי, המשפחות רוצות להגיע לשם ואין דיור במקום.

יורי שטרן: בקיבוצים אין דירות?

משה אלמוזלינו: אין דירות, כי הקיבוצים שיש להם דירות פנויות, הם משכירים אותן.

צבי הנדל: כשכן למקומות שהזכרת, תרשה לי לחלוק עליך.

צבי הנדל: אתה אומר שהמדינה תבנה בכיסופים עוד דירות כדי שאפשר יהיה להשכיר אותן?

משה אלמוזלינו: לא אמרתי כיסופים.

משה אלמוזלינו: הזכרתי את מרכז אבשלום.

משה אלמוזלינו: זה לא כיסופים וזה לא ניר עוז.

משה אלמוזלינו: אני מדבר ספציפית על מרכז אבשלום, שיש שם קבוצה גדולה של עולים מחבר העמים.

צבי הנדל: לא אמרתי את ה"אני מאמין" שלי, אבל אין לי צל של ספק שאכלוס מוגבר של הנגב הוא אבן יסוד בציונות של ימינו, שהפועל היוצא שלה הוא בוודאי כל מה שאמרתם פה, תעשייה, תעסוקה וכו', אבל הלוואי שנצליח למצוא את הפטנט איך להגביר את הדברים האלה.

צבי הנדל: בינתיים כולנו מדברים, אבל הקדמתי ואמרתי שהיחיד שעשה באמת הוא ראש הממשלה אריק שרון.

צבי הנדל: הלוואי שעכשיו כראש ממשלה הוא יעשה מה שהוא עשה כשר השיכון, כשר החקלאות וכשר התעשייה והמסחר.

משה אלמוזלינו: הנושא השני הוא שותפות 2000, שהוא מפוזר על כל היישובים, כמובן גם הוותיקים יותר, וגם על היישובים הישראליים החדשים.

משה אלמוזלינו: פרוייקטים מתוכם ספציפית מיוחדים רק לחיבור של העולים לחברה הישראלית בנושא זהות יהודית ואזרחות משותפת, סיוע בשמירה על התרבות של העולים, אבל יחד עם זה שילובם בחברה הישראלית.

משה אלמוזלינו: אנחנו מגייסים לצורך הענין תרומות למרכזים חברתיים תרבותיים בנושאים האלה.

משה אלמוזלינו: זה בגדול, והסכומים שאני מדבר עליהם בשותפות 2000 הם סדר-גודל של עשרה מיליון דולר בשנה.

משה אלמוזלינו: כשמדברים על הנגב יש שתי בעיות אקוטיות.

משה אלמוזלינו: אחת, כל יום אנחנו מתבשרים על הפסקת מימון של משהו.

משה אלמוזלינו: אולפני המשך – עצרו את זה.

משה אלמוזלינו: מגיע מכתב ממשרד החינוך ובו כתוב: אין יותר, אל תעשו אולפני המשך.

צבי הנדל: מינואר.

צבי הנדל: יש עוד חודש שלם.

משה אלמוזלינו: לא, אולפני המשך נפסקו לפני שלושה חודשים.

משה אלמוזלינו: אולפני גיור – מ-1 בינואר.

צבי הנדל: אפשר לקבל את המכתב הזה?

משה אלמוזלינו: כן.

משה אלמוזלינו: אין לי אותו פה, אבל אני אעביר אותו אליך.

יורי שטרן: אחרי הסטטיסטיקה על מספר הגויים שמגיעים ארצה, החליטו שאין יותר טעם בגיור.

משה אלמוזלינו: נושא שני הוא חינוך לילדים יוצאי אתיופיה בבתי-ספר.

משה אלמוזלינו: אין לנו אפשרות להכניס אותם לכיתות רגילות בבית-ספר ממלכתי בגלל נושא הגיור, ובתי-ספר ממלכתיים-דתיים מלאים עד אפס מקום.

משה אלמוזלינו: זו בעיה אקוטית יום-יומית.

משה אלמוזלינו: הסוכנות היהודית יחד עם עיריית באר-שבע מקימות עמותה משותפת לשני הגופים האלה, ובוודאי נצרף גם אחרים, כי אנחנו רואים את באר-שבע כמטרופולין שנותן שירות לכל היישובים האחרים, מאשקלון דרומה.

משה אלמוזלינו: מטרתה של העמותה תהיה לתת את כל השירותים החברתיים, כולל לימוד עברית.

משה אלמוזלינו: אני חושב שהבשורה שצריכה לצאת מוועדת העלייה והקליטה היא הקמת גוף שיתאם בין כל המוסדות וייתן תשובה ספציפית על כל דבר.

יורי שטרן: אני חושב שהבעיה המרכזית היא תעסוקה.

יורי שטרן: בענין הזה אני חושב שהדבר החשוב נאמר על-ידי גב' ראובני, ועכשיו קיבל גם חיזוק מצד הסוכנות היהודית, והוא ידיעת עברית.

יורי שטרן: בתחילת שנות התשעים נעשה עוול כאשר המערכת עודדה עולים להתחיל לעבוד כמה שיותר מוקדם וכל היתר אחר-כך, ועכשיו אנחנו עם מאות אלפי נכים במובן הסוציאלי.

יורי שטרן: זאת אומרת, אדם שלא יכול להתבטא, לא יכול לקלוט, צמוד לטלוויזיה בשפה הרוסית הוא במובנים רבים חצי אזרח.

יורי שטרן: איזו אינטגרציה יש פה?

יורי שטרן: בתחום התעסוקתי זה בוודאי מגביל את האנשים, במיוחד את היותר מבוגרים.

יורי שטרן: לכן, במצב התעסוקתי אין היום שום מקצוע שאתה יכול להגיד ששם יש ביקוש גדול לאנשים או לעובדים מיומנים, או לאקדמאים שקיבלו הכשרה.

יורי שטרן: אולי יש כמה עשרות תקנים לעובדים סוציאליים.

יורי שטרן: במקום זה הייתי מבקש שהוועדה תמליץ, שמשרד העבודה יתחבר באופן חריג למשרד החינוך וחלק מהכסף שצבוע ככסף להסבה מקצועית יילך להסבה לחיים, והסבה לחיים זה קודם-כל ידיעת השפה.

יורי שטרן: יש גם סדנאות לחיפוש עבודה ועוד כמה פתרונות שהם יותר סטנדרדיים בסט השירותים של משרד העבודה, אבל להסוות כסף, בחלקו לפחות, להסבה מקצועית וללימוד מתוגבר של עברית, כי בזה יש אולי מחסור.

יורי שטרן: דבר שני.

יורי שטרן: בגלל שפריסת העלייה לא תאמה את המפה התעסוקתית, המדעית והטכנולוגית של מדינת ישראל, גם הדרום התברך בכך שיש שם קבוצות גדולות של מדענים, מהנדסים, אנשים שיש להם פרוייקטים מאד-מאד רציניים.

יורי שטרן: יצא לי לטפל בכמה מהם.

יורי שטרן: אלה פרוייקטים שעל חלק מהם אני יכול להגיד שהם ברמה עולמית, שיכולים להיות מקור לתעשיות שלמות חדשות, שיש להם שוק עולמי.

יורי שטרן: סיוע ממשלתי בקטע של המדען הראשי, או בקטע של החממות יש בתל-אביב, בירושלים ובדימונה.

יורי שטרן: אין שום התאמה למצוקה, גם לא של מקורות השקעה בדרום.

יורי שטרן: אתה צריך שותף.

יורי שטרן: פי עשר יותר קל למצוא שותף בהרצליה מאשר למצוא אותו בבאר-שבע ופי מאה מאשר למצוא אותו בדימונה.

יורי שטרן: הנהלים של המדען הראשי, של החממות, של כל המערכות האלה אינם לוקחים בחשבון את ההבדלים האלה.

יורי שטרן: לכן אנחנו צריכים – א.

יורי שטרן: לבקש לשנות את הנהלים כך שהתמיכה הממשלתית, ולא הפרטית שצריכים למצוא, תהיה גדולה באזורי מצוקה.

יורי שטרן: ב.

יורי שטרן: בעצה אחת עם פרופ' ברוורמן נקים עבור הנגב מרכז לקידום פרוייקטים, מתוך הצוות הקיים של מט"י באר-שבע, של אוניברסיטת באר-שבע – הפקולטה לכלכלה – כמה מומחים שיישבו פעם בשבוע בדיון על הפרוייקטים הקיימים שיוצאים מחממות, שחלק כבר יצא והוא גוסס מפני שאין תקציב נוסף, ולראות איך מקדמים את זה.

יורי שטרן: אפשר היה, על-ידי אנשים שכבר עשו שם מעשים, ליצור בנגב הרבה מאד תעסוקה ברמה לא פרימיטיבית, לא תעשיות מסורתיות אלא ברמה המתקדמת ביותר.

יורי שטרן: לבסוף, למשרד לביטחון פנים הוקצב כסף נוסף ויהיה גיוס למשטרה.

יורי שטרן: אני הייתי פונה למשרד לביטחון פנים ולמשטרת ישראל להשתמש בגיוסים האלה, במידה והאנשים עומדים בקריטריונים, כדי להקל על בעיית התעסוקה ולגייס קודם-כל במקומות שהאבטלה בהם גדולה.

צבי הנדל: אני רוצה לשמוע מנציגת משרד המדע, דווקא בהמשך לדבריו של ד"ר יורי שטרן, מהי הפעילות המיוחדת שאתם מציעים למדענים עולים בנגב.

צבי הנדל: בבקשה.

לודמילה ללוש: לצערי הרב אני צריכה לדייק ולומר שתחום המדע נמצא בצורה הרבה יותר מאסיבית במשרד התעשייה והמסחר, ומה שאנחנו יכולים לעשות זה יותר קרוב לביוטכנולוגיה, בנושא החלל, שלצערי הרב נמצא בצפון.

צבי הנדל: אבל מדענים-עולים נמצאים באוניברסיטה בבאר-שבע.

לודמילה ללוש: מדענים-עולים באוניברסיטה, שנקלטו לפי תוכנית של משרד המדע משנת 1990 זו בעיה שכמעט נפתרה.

לודמילה ללוש: לכן, אני יכולה להתייחס, ברשותך, לדברים קצת שונים, אבל לפי דעתי ולפי דעת המשרד נניח שאנחנו משקיעים הרבה יותר כסף ומשאבים לנושא תרבות וספורט, אז בעוד שנה – שנתיים אנחנו נוריד את האבטלה באחוזים רבים.

צבי הנדל: אני עדיין בהלם.

צבי הנדל: בדרום יש אוניברסיטה גדולה מאד, יש בית-חולים, מכוני מחקר ונעשים מחקרים.

צבי הנדל: אולי את לא מצויה בתחום הזה ואז אין לי טענות.

לודמילה ללוש: משרד המדע, כפי שידוע לי מהמדענית הראשית במשרד, עוסק בתחום המדע בנושא מחקר, וללא ספק גם בדרום, ויש לנו קשר הדוק עם באר-שבע.

לודמילה ללוש: אני הכנתי דברים שונים במקצת מהדברים שהועלו כאן, ואני לא חושבת שכדאי היום להדגיש אותם.

לודמילה ללוש: כי אם אנחנו נתקלים בבעיה של נוער בסיכון או במצוקה, אין ספק שלפי הניסיון שלנו – אני עשר שנים בארץ והייתי מורה בברית-המועצות לשעבר – אם נשקיע בנושא ספורט, בחוגים שמתקיימים אחרי יום הלימודים, בכך נקטין את בעיית הפשע, נוער בסיכון וכו'.

צבי הנדל: יש פעילות מיוחדת שאתם עושים בקרב העולים?

לודמילה ללוש: כן.

לודמילה ללוש: אני רוצה רק להזכיר שבהתאם להחלטת הממשלה הקודמת, בשנת 2000 אנחנו הרמנו פרוייקט שהיה קשור לשלושת התחומים, מדע, חוגים לנוער בצפון, ביישובי קו התפר.

לודמילה ללוש: היום, משום שהרגשנו שיש הצלחה לפרוייקט הזה, העתקנו אותו לדרום.

לודמילה ללוש: לצערי הרב, לא קיבלנו את הסכום הדרוש, כי עשינו סקר, אבל השר הקצה 27 מיליון שקל בנוסף ל-70 מיליון שכבר תוקצבו לפרוייקט הזה.

לודמילה ללוש: אני רוצה להדגיש כמה דברים, שלדעתי הם חשובים, גם לשילוב תרבויות וגם לקליטת העלייה.

לודמילה ללוש: בדרום יש לנו פרוייקטים בששה יישובים.

צבי הנדל: תני לי דוגמה.

צבי הנדל: יש משהו בערד?

לודמילה ללוש: ערד לא כל-כך קשורה לפרוייקט שלנו.

לודמילה ללוש: אבל בבאר-שבע, למשל, אנחנו מתכוונים, ואנחנו כבר בשלבי ביצוע, להקים מרכז תרבות ואנחנו מקציבים חמישה מיליון שקל לתזמורת סימפונייטה.

לודמילה ללוש: בשדרות כבר הקמנו סינמטק ומרכז מוסיקה.

לודמילה ללוש: באופקים יש לנו פרוייקט, הקמת חממת תרבות, שזה בסיס לתיאטרון.

לודמילה ללוש: יש שם מורים-עולים, במאים ואחרים שקשורים לתחום הזה.

לודמילה ללוש: אנחנו מאד-מאד מקווים שיתחילו לעבוד גם מתקני ספורט באופקים ובדימונה.

לודמילה ללוש: יש לנו פרוייקט די מעניין שקשור לדימונה - חממות תרבות, בהשקעה של 300,000 שקל.

לודמילה ללוש: כבר הדגשתי שבאופקים יש לנו חממה, אמנות פלסטית, תחום שציירים ואנשי אמנות נמצאים במצוקה.

לודמילה ללוש: במתנ"ס באופקים אנחנו משקיעים 200,000 שקל.

צבי הנדל: עד אתמול ידעתי שיש קיצוץ בתקציבים גם של מדענים-עולים, גם של ספורטאים עולים לקראת 2002.

צבי הנדל: אתמול נפגשתי עם אריה שומר, מנכ"ל המשרד, וכששאלתי אותו על הנושא הזה הוא אמר שזה תוקן ולא יהיה קיצוץ.

צבי הנדל: מה נכון?

לודמילה ללוש: אני השתתפתי בישיבה בענין פעילות מדור לספורטאים עולים, שקשור למכון וינגייט.

לודמילה ללוש: לצערי הרב היתה בעיה, אבל כבר הוקצה סכום של 1.3 מיליון שקל.

לודמילה ללוש: 700,000 שקל כבר הועברו למכון וינגייט.

לודמילה ללוש: אני רוצה להדגיש שכשאני נכנסתי למשרד הבנתי שהשר שם דגש גדול לעזרה למאמנים עולים, משום שהם כבר מביאים לנו הישגים, מדליות.

לודמילה ללוש: לכן אין שום סיבה לא להעביר להם כסף ולא לתמוך בהם.

צבי הנדל: אז אין קיצוץ?

לודמילה ללוש: בזה אין קיצוץ.

לודמילה ללוש: כן יש קיצוץ בתקציב הכללי של המשרד.

לודמילה ללוש: אבל כפי שידוע לי, אנחנו קיבלנו סכום די מכובד דווקא למדע.

אנה מזירצקי: מבחינה גיאוגרפית גם ירוחם נמצאת באזור הנגב אבל עד עכשיו לא שמעתי מלה על ירוחם.

צבי הנדל: במשרד השיכון תמיד יש ויכוח איך לבנות בירוחם, האם בנייה רוויה או בנייה צמודת קרקע.

צבי הנדל: לפני כמה שבועות הוציאו בירוחם 50 מגרשים לתוכנית "בנה ביתך", כאשר דירות בבתי קומות עומדות ריקות.

צבי הנדל: במכרז הראשון תוך שבוע נרשם פי שלוש ביקוש מההיצע.

צבי הנדל: זאת אומרת שדווקא בירוחם יש התפתחות, רוצים לבנות וילות.

צבי הנדל: זה טוב.

מיכאל כהן: בשנה האחרונה השקיע משרד החינוך כעשרה מיליון שקל בהעסקת מורים-עולים, שזה כ-20% מכלל התקציב של המחלקה למורים-עולים, רק בנגב.

צבי הנדל: מה מצב האולפנים בנגב?

מיכאל כהן: המימון לאולפנים נעשה על-ידי משרד הקליטה, ההוראה נעשית על-ידי משרד החינוך.

מיכאל כהן: מכיוון שמשרד הקליטה הפסיק את המימון, אוטומטית ההוראה נפסקה.

צבי הנדל: לא.

צבי הנדל: שכר המורים, שזאת ההוצאה המרכזית באולפן, משכורתו של המורה משולמת 100% מתקציב משרד החינוך.

צבי הנדל: נושאים שבמעטפת, כמו טיול לירושלים, וכדומה, את אלה נותן משרד הקליטה.

צבי הנדל: משרד החינוך הוא הגורם הישיר שמממן את משכורות המורים.

מיכאל כהן: למיטב ידיעתי, משרד הקליטה בדרך כלל מממן את אולפני ההמשך.

צבי הנדל: אולי אתה מתכוון לאולפן ב'.

מיכאל כהן: מה שהציע סגן השר יורי שטרן כדי לשלב את משרד העבודה והרווחה באולפני המשך, זה הופסק.

מיכאל כהן: אחת הבעיות של אי-ידיעת עברית היא תוצאה של קליטה ישירה.

מיכאל כהן: בזמנו כל אדם שהופיע באולפן נרשם.

מיכאל כהן: הוא היה 30 יום בחודש, קיבל 30 שקל.

מיכאל כהן: היה 20 יום, קיבל 20 שקל.

מיכאל כהן: מכיוון שנתנו לעולים את סל הקליטה מראש, הם לא באו לאולפן, וזאת אחת הסיבות לכך שהם לא יודעים עברית.

מיכאל כהן: אנחנו יכולים לקלוט מורים לשפה האנגלית, כמה שיהיו.

מיכאל כהן: בעלייה הזאת אין הרבה מורים לאנגלית.

מיכאל כהן: אם יעלו אנשים, נוכל לקלוט אותם.

שרה ויסלר: אני מפקחת על קליטת תלמידים-עולים במחוז דרום.

שרה ויסלר: משנת 1989 קלטנו במחוז כ-17,000 תלמידים-עולים בכל מערכת החינוך, מאשדוד עד אילת.

צבי הנדל: מה היחס בין העלייה מברית-המועצות לשעבר לבין העולים מאתיופיה?

שרה ויסלר: המאסה הגדולה שלומדת כרגע בבתי-ספר ממלכתיים של חבר העמים, העיר הראשונה שקולטת עלייה מאד גדולה היא העיר אשדוד – 80% - 90%.

שרה ויסלר: האחוז הגדול ביותר של תלמידים-עולים יוצאי אתיופיה הוא בבאר-שבע.

שרה ויסלר: יש לנו היום כ-2,000 תלמידים-עולים זכאים אתיופים וכ-600 תלמידים מחבר העמים זכאים לשעות עזר בתשס"ב.

שרה ויסלר: בית-הספר הוא המוקד הראשון שהתלמיד העולה פוגש, וכאשר איכות הקליטה בבית-הספר טובה, ברוב המקרים שביעות הרצון ואיכות הקליטה טובה, וגם המשפחה בבית שבעת-רצון.

שרה ויסלר: לכן אנחנו מקפידים מאד על איכות הקליטה בתוך בתי הספר.

שרה ויסלר: נכון להיום אין תלונות על תקצוב, מבחינת משאבים.

שרה ויסלר: הבעיה העיקרית היא שאי-אפשר להתייחס לכלל העולים כמקשה אחת, ואני מבקשת לעשות שני פילוחים מרכזיים בענין הזה.

שרה ויסלר: יש קבוצה גדולה מאד של תלמידים שפגה זכאותם, קרי – המעגל השני.

שרה ויסלר: אלה תלמידים-עולים שעלו מ-1 בינואר 2000.

שרה ויסלר: ברגע שהקבוצה הזאת קלטה את השפה היא אמורה לחזור לכתות-אם והיא אמורה להתמודד עם תחומים חדשים, כמו ביולוגיה ותנ"ך, שנחשבת כעוד שפה, ושפה אנחנו זקוקים לתקציב ולתגבור רציני ביותר.

שרה ויסלר: הקבוצה השנייה שזקוקה לתגבור מדברת על כל ההגעות האחרונות של עולי אתיופיה.

שרה ויסלר: בשלוש השנים האחרונות קלטנו במחוז דרום כ-600 תלמידים, להוציא גני ילדים.

שרה ויסלר: הקושי הוא שאנחנו קולטים אותם במהלך השנה, כאשר ההגעות הן בלתי-צפויות וגם העזיבה היא בלתי-צפויה, והדבר הזה יוצר לנו בעיה גדולה מאד בתחום הפרופסיונלי.

צבי הנדל: אגב, הנקודה הזאת שאת מעלה אני בטוח שהיא באה לפתחך.

צבי הנדל: בערך אחת לשבוע אני מקבל טלפון בענין הזה, ואני יודע גם למה זה קרה, אבל הייתי רוצה שתתייחס לזה ומה אנחנו חושבים לעשות בעתיד, כי היו כמה הפתעות שגם אתה לא יכולת לדעת אותן.

צבי הנדל: אבל זאת ממש מכה שמשרד החינוך בדרום מתמודד אתה.

שרה ויסלר: נכון.

שרה ויסלר: הנושא הבא הוא נוער בוגר בבתי-ספר על-יסודיים.

שרה ויסלר: אנחנו מבקשים להגדיל את רשת התמיכה לכל הטיפול הבלתי-פורמלי לשעות אחר-הצהריים בנוער עולה.

שרה ויסלר: קרי – מועדוניות, מגשרים, שעות ייעוץ חינוכי.

שרה ויסלר: כרגע יש ששה תפקידים למגשרים.

צבי הנדל: אם אני דואג עכשיו לתקציב נוסף של שני מיליון שקל למחוז הדרום של משרד החינוך, האם הכסף הזה יוצא למה שאת ביקשת, או לדברים אחרים?

צבי הנדל: תחשבי על התשובה ואחר-כך תעני לי.

מנחם תזזו: אני עובד מנהלת קליטה עירונית, מנהל מוקד קליטה שכונה י"א.

מנחם תזזו: אני חדש בתפקיד.

צבי הנדל: בהצלחה.

מנחם תזזו: תודה.

מנחם תזזו: אתחיל בדברים הטובים ואחר-כך אעבור לדברים היותר אקוטיים, כפי שכבר דובר עליהם כאן.

מנחם תזזו: בדרום בכלל יש כ-300 סטודנטים יוצאי אתיופיה שלומדים במוסדות להשכלה גבוהה, ויש לנו חיילים ביחידות שדה.

מנחם תזזו: שני הדברים האלה הם גאוות העדה.

מנחם תזזו: עם זאת, יש היום בעיה שמעסיקה את כלל יוצאי אתיופיה בכל בית והיא החינוך הבלתי-פורמלי, שהוא המפתח להשתלבות בני העדה שלנו בחברה הקולטת.

מנחם תזזו: כי אם אין המשך לשעות הרוחב במסגרת הלימודים ואין אמצעים לתמוך בילדים בתוך הבית, זה כמו חלב שנשפך, אתה לא יכול לקחת אותו חזרה.

מנחם תזזו: הכוונה בשעות רוחב, כשהתלמיד מתחיל ללמוד בשעה שמונה בבוקר והוא מסיים בשעה 1 או 2 את הלימודים הרגילים בבית-הספר, אין פעילות בשעות אחר-הצהריים, ואם יש זה מעט מאד.

מנחם תזזו: אני מדבר על כל הגילאים, מהיסודי ועד התיכון.

מנחם תזזו: הילדים מגיעים הביתה, אין חינוך בלתי-פורמלי.

מנחם תזזו: הילד האתיופי נמצא במירוץ של סגירת פערים ביחס לוותיק שיש לו מחשב, חוגים וכו'.

מנחם תזזו: כשמדברים על מועדונית, הילד האתיופי נמצא במועדונית של בית-הספר, הוא לא יכול להמשיך כשלחבר שלו יש פעילויות יותר רציניות במתנ"סים השונים.

מנחם תזזו: ולצערנו, יש לנו בעיה של נוער עבריין, שהבית לא מצליח להתמודד אתו.

צבי הנדל: אתה אומר שקשה להם להשתלב בחינוך בלתי-פורמלי אחר, כי הם צריכים עוד תגבור.

צבי הנדל: האם אין להם כסף לשלם בעד חוגים, או שהחוגים הם ברמה כזאת שהם צריכים חוגים משלימים ברמה אחרת כדי להשתלב עם האחרים?

מנחם תזזו: א.

מנחם תזזו: הבית לא מודע לחברה המערבית.

מנחם תזזו: אם הילד לומד משעה 8 עד שעה 1, בבית חושבים שזה מספיק.

מנחם תזזו: ב.

מנחם תזזו: מלבד השעות האלה אין תמיכה ועידוד בתלמיד.

מנחם תזזו: ג.

מנחם תזזו: אני חושב שבבית אין אמצעים, גם אם רוצים וגם אם מודעים, לשלוח את הילד לחוג.

מנחם תזזו: אני בארץ מגיל 12.

מנחם תזזו: אם בתי רוצה ללכת לחוג כלשהו, אני לא יכול לאפשר לה את זה, ואני נחשב לאדם בעל אמצעים בקהילה.

מנחם תזזו: אם לא יכול לתת את זה, על אחת כמה וכמה משפחות שיש להן ששה – שבעה ילדים בגיל בית-ספר, שמקבלות הבטחת הכנסה או קצבת זקנה.

מנחם תזזו: לדעתי, זה המפתח להשתלבות של בני העדה.

צבי הנדל: הבעיה שהעלית עכשיו היא בעיה גדולה לא של עולים בלבד, כי הוא כבר לא עולה, לפי שום פרמטר.

צבי הנדל: המצוקה הכלכלית שמשפיעה ומשליכה על דור ההמשך היא בעיה גדולה מאד, ואני אתייחס אליה בסיכום.

צבי הנדל: רשות הדיבור לגב' ראובני, מנהלת מחוז דרות במשרד לקליטת העלייה, בבקשה.

בת-שבע ראובני: שאלת מה חסר.

בת-שבע ראובני: אני אשלים, כמשרד מתאם, את מה שחסר.

בת-שבע ראובני: א.

בת-שבע ראובני: אני מצטרפת לדברים שאמר מר בורוכוב, והדוגמה הרלבנטית ביותר שהיתה לי היום היא נציגת משרד החינוך שהולכת להשקיע במרכזי תרבות כאשר גם אנחנו בתור משרד הקליטה מפתחים את הנושא של מרכזי תרבות לעולים.

בת-שבע ראובני: אני בהחלט חושבת, מאחר שנושא קליטת העלייה חותך את כל תחומי החיים ואת כל הרשויות ואת כל משרדי הממשלה, שצריך להיות משרד מתאם, אבל מתאם מוסכם, ולא אכנס לנושא הזה.

בת-שבע ראובני: ב.

בת-שבע ראובני: אני לא רוצה לגעת בנושא התעסוקה, כי דיברו עליו בהרחבה.

בת-שבע ראובני: אני אדגיש פעם נוספת את נושא העברית.

בת-שבע ראובני: אני רוצה להדגיש את נושא הפרוייקט שאנחנו מגלגלים בתוך המשרד ומחפשים שותפים למורה-חוקר בקרב המדענים-עולים שגרים ברחבי הנגב, שאפשר בהשקעה של כמיליון שקל לקורס, שיכול להכשיר קבוצה של מדענים שיעסקו גם במחקר וגם בהוראה, בייחוד בפריפריה.

בת-שבע ראובני: אני חושב שאין צורך להרחיב ולומר מה זה יכול לעשות לכל מערכת החינוך, בייחוד ליישובים הרחוקים יותר.

צבי הנדל: זאת אומרת, את אומרת בעצם להתנות עזרה במחקר בתנאי שיעסוק בהוראה?

בת-שבע ראובני: לא, אלא לקחת קבוצה של אנשים שהם גם מתאימים להוראה, להשקיע יחד עם אוניברסיטת בן-גוריון, עם משרד העבודה, עם שותפים פוטנציאליים, להכשיר אותם לנושא הוראה, לשלוח אותם לפריפריה, להתנות את ההשתתפות בקורס שאחר-כך האיש ישרת במרחקים ולאו-דווקא במוקדים, אבל עם זאת תשאיר לו את הנישה הפרופסיונלית שלו שימשיך לעסוק במחקר והוא יוכל לשלב גם את זה וגם את זה.

צבי הנדל: זה נשמע לי מצוין.

צבי הנדל: אבל תסבירי לי למה זה לא יכול להיעשות.

בת-שבע ראובני: אין כסף.

יולי יואל אדלשטיין: לוחשת לי באוזן ראש אגף ההכשרה במשרד העבודה והרווחה שדווקא צריך להרים את זה.

יולי יואל אדלשטיין: זה ענין בינינו לבינם.

צבי הנדל: אני אומר לך שאם תבקשי פגישה בין-משרדית בדרג של הדרום, לא צריך להגיע לירושלים - - -

בת-שבע ראובני: כבר היתה פגישה כזאת.

צבי הנדל: עכשיו שמעו אותך פה עוד כמה משרדים.

צבי הנדל: אני מבקש שתחזרי על הניסיון הזה פעם נוספת, במאמץ מכסימלי.

צבי הנדל: אם לאחר המאמץ הזה תודיעי לי למה זה נכשל, אני אזמן לכאן את כל מי שצריך ואקיים דיון מיוחד בנושא הזה.

צבי הנדל: אני חושב שזה נושא ראוי, וזה פרוייקט שאם הוא מצליח הוא דוגמה למקומות אחרים.

צבי הנדל: זה מאד מוצא חן בעיניי.

בת-שבע ראובני: אני מקווה שהנושא של העובדים הסוציאליים ימצא את פתרונו, למרות שבוני גולדברג ואנוכי רצות ממשרד למשרד בניסיון למצוא את הפתרון.

בת-שבע ראובני: זה ייתן תעסוקה, זה ייתן איזו שהיא נישה לעולים אקדמאים בנגב.

בת-שבע ראובני: אני רוצה לשאול כמה קורסים היו בנגב, בשנה האחרונה למורים-עולים?

מיכאל כהן: משרד החינוך פותח קורסים בהתאם לצרכים.

מיכאל כהן: זאת לא עבודה יזומה.

מיכאל כהן: אם הוא פתח השנה שמונה קורסים, מתוכם שני קורסים בדרום.

בת-שבע ראובני: לנו יש תחושה שיש הרבה מאד מורים-עולים שעובדים בדל, בגלל שהם לא מצליחים להגיע לקורסים והם לא מצליחים להיקלט במערכת החינוך.

בת-שבע ראובני: אני חושבת שחלק מהם אפילו יושבים פה.

צבי הנדל: רשות הדיבור לנציגת רדיו דרום, שאחוז ההאזנה לו הוא גבוה.

צבי הנדל: אני רוצה לשמוע איזה אחוז מהזמן מקדיש הרדיו האזורי לאלה שאינם מבינים עברית.

מריאנה פרינדיוק: אני משדרת ברדיו דרום, היחידה בשפה הרוסית.

מריאנה פרינדיוק: אולי אני אשמע קצת מוזר, אבל בשונה לדוברים לפניי אני לא אבקש כספים ולא אגיד שאנחנו צריכים כסף.

מריאנה פרינדיוק: אני רוצה לתת כסף ולא רוצים לקחת.

מריאנה פרינדיוק: אני אסביר.

מריאנה פרינדיוק: הספור הזה נמשך כבר הרבה שנים.

מריאנה פרינדיוק: היו כל מיני ניסיונות שלא הצליחו, וכשפנינו לסגן ראש העיר באר-שבע, משה בורוכוב, הצלחנו.

מריאנה פרינדיוק: פתחנו שידור ברוסית ברדיו דרום.

מריאנה פרינדיוק: רדיו דרום משדר כל יום בשעה עשר חדשות.

מריאנה פרינדיוק: לפני-כן החדשות שודרו בשעה תשע בערב, במשך חמש דקות בשפה הרוסית.

מריאנה פרינדיוק: ביום שבת יש שעה אחת של תוכנית בשפה הרוסית, שיש לה רייטינג עצום.

צבי הנדל: אני רוצה נתונים.

צבי הנדל: כמה שידורים יש לכם בשבוע וכמה זמן כל שידור?

מריאנה פרינדיוק: כל יום חמש דקות, מעשר בערב.

מריאנה פרינדיוק: בשבת זה משמונה עד תשע בבוקר.

מריאנה פרינדיוק: קודם זה היה מתשע עד עשר, אבל דחפו אותנו עוד לפינה, כי חשבו שלא יהיו מאזינים, אבל יש מאזינים גם משמונה עד תשע.

מריאנה פרינדיוק: אני מחכה שנתיים, אבל אני מאד סבלנית, אבל דוחפים אותי לפינה.

מריאנה פרינדיוק: כי שנתיים חיכו לתדר.

מריאנה פרינדיוק: לפני שנה אמרו: הכנו פרוייקט לשידורים של ארבע שעות ביום ברדיו דרום, וגם הכינו אולפן, אבל אין תדר.

מריאנה פרינדיוק: לפני חצי שנה קיבלו תדר, אבל אין כלום.

צבי הנדל: אני מוכן להירתם ולעזור שיהיה תדר, אבל אני צריך תנאי אחד, שאת מתחייבת שבתוך התוכניות את משלבת אולפן ללימוד עברית.

מריאנה פרינדיוק: אני חושבת שהשפה באה עם הזמן ועם החיים, ושום אולפן לא יכול ללמד את השפה.

צבי הנדל: קודם-כל את מבינה שאני חס וחלילה לא רוצה להעניש את מי שרוצה לשמוע שידורים ברוסית, ואמרתי שאני מוכן לעזור.

צבי הנדל: אבל אני רוצה התחייבות חד-משמעית שיהיה אולפן לעברית, שאלה שהיום מאזינים לתוכניות ברוסית, כי קשה להם עם העברית, שלפחות יוכלו לאט-לאט להתקדם ולעבור לערוץ השני.

מריאנה פרינדיוק: אם זה התנאי, אין שום בעיה.

מריאנה פרינדיוק: למה אמרתי שאני רוצה לתת כסף ולא לבקש כסף?

מריאנה פרינדיוק: הרי כולם יודעים שאם התקשורת לא מסובסדת היא מתקיימת מפרסומות.

מריאנה פרינדיוק: פרסומות ברוסית אפשר לגייס בלי סוף.

מריאנה פרינדיוק: אנשים רוצים לתת, לא רוצים לקחת.

מריאנה פרינדיוק: מכיוון שרדיו דרום הוא לא מוסד ממשלתי, בחלקו הגדול הוא פרטי, אני לא יכולה להכתיב להם דברים.

צבי הנדל: מהי הבעיה?

צבי הנדל: את אומרת שהבעלים של רדיו דרום לא רוצים?

מריאנה פרנדיוק: עכשיו הם אומרים שהם הזמינו סקר אצל מינה צמח אם כדאי לפתוח ברוסית.

מריאנה פרנדיוק: שליש מאוכלוסיית באר-שבע הם דוברי רוסית, וכל אדם חמישי באזור הדרום הוא דובר רוסית.

מריאנה פרנדיוק: עכשיו אולי הם ישדרו מוסיקה מזרחית, או בערבית.

מריאנה פרנדיוק: אין לי דבר נגד זה, אבל למשוך אותנו שנתיים, שה למעשה ניצול.

צבי הנדל: את מבינה שזה גוף פרטי עסקי.

מריאנה פרנדיוק: נכון.

צבי הנדל: אני אנצל את הקשרים הטובים שיש לסגן ראש העיר ולי עם רדיו דרום, אנחנו מכירים את הבעלים, וננסה להשפיע עליהם.

צבי הנדל: נראה לי על פניו שמבחינה עסקית זה אמור להיות מוצלח.

צבי הנדל: אנחנו נסביר להם בעברית את מה שאת לא הצלחת להסביר להם ברוסית.

אנה מזירצקי: אני עובדת שכונתית באגף הרווחה, ובנוסף רכזת עולים בירוחם.

אנה מזירצקי: ירוחם מונה כ-9,200 תושבים, 26% מהם עולים, שהם כ-2,400 עולים חדשים.

אנה מזירצקי: הבנייה התקציבית האחרונה בירוחם היתה כשאריק שרון היה שר השיכון.

אנה מזירצקי: מה שנבנה אז נמכר, ומאז אין בנייה.

אנה מזירצקי: נכון, הוציאו מכרז לבנייה עתידית.

אנה מזירצקי: \

אנה מזירצקי: מי שזכאי לדיור "עמידר" אין לו פתרון.

אנה מזירצקי: אנשים עומדים בתור הרבה זמן, אבל אין דירות "עמידר".

אנה מזירצקי: זו בעיה מאד קשה, כי בתור מחכים קשישים בני 80 – 90, גם חיילים משוחררים וגם משפחות צעירות.

אנה מזירצקי: מספר הזכאים לדיור מבין העולים, שמחכים בתור הוא 40.

אנה מזירצקי: בעיה שנייה היא תעסוקה.

אנה מזירצקי: בירוחם יש 15% אבטלה, הגבוה ביותר בנגב.

אנה מזירצקי: אחוז המובטלים עלה מאד ברגע שאנשים פוטרו ממפעל וישיי דל בדימונה.

אנה מזירצקי: אני רוצה לציין ש-500 עובדים פוטרו מדימונה ו-100 מירוחם.

אנה מזירצקי: ביום ראשון פוטרו עוד 150 עובדים ממפעל דל.

אנה מזירצקי: בעיה קשה נוספת שם היא גם השפה וגם הכשרה מקצועית.

אנה מזירצקי: לאולפן בדימונה הגיעו 160 אנשים, ונתקבלו לאולפן 24, והאחרים יושבים בבית בלי הכשרה, בלי אולפן.

אנה מזירצקי: - - - - - האנשים גרים בירוחם אבל את האולפן פתחו בדימונה, וכל יום הם צריכים לנסוע לדימונה.

אנה מזירצקי: אני חושב שיותר קל היה לקחת מורה שילמד בירוחם.

אנה מזירצקי: יש לי רעיון.

אנה מזירצקי: אם אפשר במקום לפטר את האנשים, לשלם להם פיצויים ודמי אבטלה, אולי כדאי להעביר את הכסף להכשרה בתוך המפעל ולתת להם גם זכות ללמוד מקצוע אחר, אבל לא לפטר אותם.

צבי הנדל: כמה אנשים זכאים ללמוד באולפן והם צריכים לנסוע לדימונה?

אנה מזירצקי: אני לא יכולה להגיד לך כמה זכאים.

אנה מזירצקי: אני יודעת כמה רוצים ללמוד באולפן, בסביבות 200.

נטאשה פנאיטוב: אני רכזת פרוייקט של מרכז תרבות, אבל את רוב העבודה אני עושה בהתנדבות, בשדרות.

נטאשה פנאיטוב: אני חמש שנים בארץ.

נטאשה פנאיטוב: ברגע זה אין בכלל אולפן בשדרות.

נטאשה פנאיטוב: אני רציתי מאד ללמוד עברית, ומה שאני יודעת היום היא עברית פרקטית.

נטאשה פנאיטוב: אנחנו חייבים שיהיה לנו אולפן, ולא סתם אולפן אלא אולפן מקצועי.

נטאשה פנאיטוב: בפעם האחרונה שלמדתי באולפן היתה לנו מורה חיילת והיא לא יכלה להסביר לנו דברים רבים שרצינו לדעת.

נטאשה פנאיטוב: אני חושבת שבאולפן חייבים ללמד את העולים מהי דמוקרטיה ואיך להסתדר בארץ, בגלל שרוב האנשים באים ולא יודעים כלל דברים בסיסיים ביותר.

נטאשה פנאיטוב: שדרות היא עיר מיוחדת, כי למעלה מ-40% מהתושבים הם עולים חדשים, רובם פנסיונרים ומשפחות חד-הוריות.

נטאשה פנאיטוב: האבטלה אצלנו היא לא היסטרית, בגלל שכל האמהות החד-הוריות עובדות בתור מטפלות.

נטאשה פנאיטוב: פעם זרקו מרגמות על שדרות.

נטאשה פנאיטוב: דיברנו על כך ועברנו הלאה, אבל עד עכשיו כל לילה כשאנחנו שומעים רעשים אני מקבלת באמצע הלילה טלפונים מאנשים ששואלים אותי: מה, כבר מתחיל?

נטאשה פנאיטוב: כבר לצאת?

נטאשה פנאיטוב: אני יודעת שמשפחות רבות יושבות עם מזוודות מוכנות.

נטאשה פנאיטוב: במצב כזה, אם לא נעשה מרכז מידע, עם דוברי רוסית וגם אמהרית, אני חושבת שנצטרך לפתוח בית משוגעים.

נטאשה פנאיטוב: לגבי משרד הרווחה, אם אין עובדים סוציאליים דוברי רוסית, אולי אין צורך בהם, אבל חייבים להיות מתורגמנים.

צבי הנדל: מי שלא ראה את שדרות בעשור האחרון, אני מאד ממליץ לבקר שם, בכל השכונות החדשות ולראות איך העלייה הזאת הפכה מקום לכמה מדרגות גבוה יותר ממה שהיה לפני-כן, ועל זה תבורכו.

מיכאל גינקר: אני חשבתי שבישיבה הזאת נדבר יותר על בעיות תקציביות, בעיקר על הקיצוצים בשנת 2002, שאם הם יתבצעו כפכי שתוכננו הם יגמרו סופית את החלק המשמעותי של התוכניות בקליטה מוניציפלית.

מיכאל גינקר: באופקים, למשל, לפני ארבע שנים התקציב השנתי של קליטה בקהילה היה מיליון שקלים, ועכשיו התקציב הוא רק 300,000 שקל.

מיכאל גינקר: המצב, לפי הגדרתם של מחזיקי תיק הקליטה וסגני ראשי הערים שמטפלים בקליטה, הוא מאד חמור.

מיכאל גינקר: בנתיבות המצב די סביר.

מיכאל גינקר: למשל, הם מנהלים חלק מתוכנית עלייה 2000 של הסוכנות היהודית, והם רוצים להמשיך אבל מתלבטים לאן להביא את העולים, אם התקציב יצטמצם עוד.

צבי הנדל: אני אבקש מנציגת משרד התעשייה והמסחר לעדכן אותנו בענין הרצון של משרד האוצר להקטין את חוק עידוד השקעות הון.

יעל ורסנו-ברזילי: אחד הדברים שלא עלו כאן ולדעתי הוא דווקא מהמלהיבים בתוכניות שלנו, כי הרי יש לנו מגוון תוכניות במשרד התעשייה והמסחר, הוא הנושא של עסקים קטנים.

יעל ורסנו-ברזילי: כדי לסבר קצת את האוזן אומר שלמעלה מ-95% מהעסקים בארץ מעסיקים עד 50 עובדים, שזה עסקים קטנים.

יעל ורסנו-ברזילי: בשנת 2000 40% מהעובדים בכלל המשק הועסקו בעסקים קטנים.

יעל ורסנו-ברזילי: בשנים 1996 ו-2000 הניב הסיוע לעסקים קטנים תוספת של 50,000 מקומות עבודה, במיוחד באזורי הפריפריה.

יעל ורסנו-ברזילי: לדעתי, אחת התוכניות המלהיבות ביותר של המשרד שלנו הוא הנושא של חונכות עסקית וכל הסיוע לעסקים קטנים.

יעל ורסנו-ברזילי: זאת אומרת, לקחת עסק קטן, אם זה מסגרייה, ודיברנו על מטפלות – כל המגוון של הדברים שאנחנו רואים, החל מעסק קטן שמעסיק אדם אחד ועד עסקים יותר גדולים, ולעשות לו חונכות.

יעל ורסנו-ברזילי: להסביר לו מה זה תזרים מזומנים, איך לשווק את עצמו, איך לבדוק את המתחרים שלו, מאיפה לקנות, מה החלופות.

יעל ורסנו-ברזילי: מה שמעניין בתוכנית הזאת זה לא כל-כך הנתונים איך סייענו לעסקים האלה להתפתח, שהיא בזכות עצמה שווה דיון, אלא בזה שאתה נותן חונכות לעסק אתה מונע ממנו להיסגר, אתה מונע מליצור אבטלה נוספת.

יעל ורסנו-ברזילי: מינואר עד נובמבר 2001 בוצעו 205 חונכויות, בהן הושקעו 7,000 שעות, בהשקעה כוללת של 1.3 מיליון ₪.

יעל ורסנו-ברזילי: זה קצת כסף אבל כסף חכם.

יעל ורסנו-ברזילי: דיברתי עם שמעון מרדכי ממרכז ההשקעות והוא מסר להגיד בקשר לדרום כדלהלן.

יעל ורסנו-ברזילי: קודם-כל הוא סיפר שמנסים עכשיו להביא מפעל עוגן טכנולוגי לשדרות, ועובדים על זה.

יעל ורסנו-ברזילי: הוא עוד סיפר שבארבע השנים האחרונות 1998 עד 2001 ניתן סכום של 600 מיליון דולר מענקים למפעלים מאושרים.

יעל ורסנו-ברזילי: זה מהוון השקעה של שני מיליארד דולר לביצוע ההשקעות.

יעל ורסנו-ברזילי: חוק עידוד השקעות הון מטופל כעת בוועדות, יחד עם משרד האוצר, לתיקונו.

יעל ורסנו-ברזילי: כל אחת מעיירות הנגב, כולל באר-שבע, מקומות שקולטים עלייה, מגיע להם לפי תחשיב מסוים מענק קליטה ממשרד הפנים.

יעל ורסנו-ברזילי: כל המועצות וכל העיריות, כולל עיריית באר-שבע, שבה עדיין ראש העיר הוא לא מהעלייה החדשה, רואות את המענק הזה כמענק שמגיע להם עבור אותם שירותים שהם נותנים לעולים חדשים במסגרת של משרדים אחרים, והכסף הזה לא עובר נטו לעלייה.

יעל ורסנו-ברזילי: כדי שנוכל לפתור את המצוקה של העולים, לפחות מבחינה תרבותית ושירותים נוספים, אני ממליץ לדרוש ממשרד הפנים שיעבירו את הכסף לעיריות ולמועצות, לטיפול בעולים עצמם.

יעל ורסנו-ברזילי: אתן לך דוגמה ספצפית.

יעל ורסנו-ברזילי: בבאר-שבע מדובר על קרוב לשלושה מיליון שקל, ובשדרות מדובר על 450,000 או 500,000 שקל, וזה סכום שיכול לעזור הרבה מאד בפרוייקטים לצורך עלייה.

יולי יואל אדלשטיין: דוגמה להשתלבות העלייה בנגב ראינו כאן במסגרת הוועדה, ברצף הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, הזכרת את הנושא של פיזור אוכלוסין.

יולי יואל אדלשטיין: לפני עשר שנים היה נראה שאותו מעגל קסמים שתמיד דיברו עליו באקדמיה ובממשלה ולא ידעו איך להתמודד אתו, על שבירת המרחק בין המרכז לפריפריה, או בין הערים הגדולות לעיירות פיתוח, סוף-סוף יצאנו ממעגל הקסמים הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, אוכלוסיות חזקות הגיעו גם לערים הכי מרוחקות ובאמת אפשר לראות אגודת מדעני אופקים ומכון למחקרים מתקדמים בערד, מדעני הדרום, וכיוצא באלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר שאני קצת פחות אופטימי מאשר הייתי לפני עשר שנים.

יולי יואל אדלשטיין: אז השפעת העלייה במובן החברתי הרחב של המלה עוד היתה בשבילי דוגמה מאלפת.

יולי יואל אדלשטיין: אני פחות אופטימי, כי כולנו עוסקים הרבה מאד בענין של אבטלה והרבה מאד בענין של אותן אוכלוסיות, כפי שאמרה נציגת שדרות כשהגדירה את האוכלוסיות שלהן.

יולי יואל אדלשטיין: המושג אוכלוסיות חלשות מאד לא אהוב עלי, אבל אוכלוסיות עם קשיים רבים, או מחתך סוציו-אקונומי נמוך.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אמרתי לך שאני פחות אופטימי, כי אנחנו עוד פעם נכנסים לאותו מעגל קסמים ומי שבאמת מצליח אז יש כוח ידוע מחוקי הפיסיקה שמושך אותו למרכז, ומי שידו אינה משגת הוא נשאר בערים המרוחקות.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה היא איך אנחנו מנסים להתמודד עם זה ברמה המעשית יותר.

יולי יואל אדלשטיין: קודם-כל נושא הדיור, והוא עלה כאן בשוליים.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לתת דוגמה ספציפית.

יולי יואל אדלשטיין: היתה לנו ישיבה ברמה של שתי ההנהלות של שני המשרדים – שיכון וקליטה – בנושא הזה, ואפילו אנשי המקצוע של משרד השיכון אמרו:

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש דירות סוציאליות ריקות ביישובים מסוימים וצריך לאכלס אותן.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאמרתי בתגובה, וזה גם לידיעת ראשי הרשויות, שאנחנו כמשרד הקליטה נהיה מוכנים להגמיש כל קריטריון.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, אם התאריך הקובע לאכלוס ביישוב מסוים הוא שנת עלייה 1997, 1998, נהיה מוכנים לתת גם 1999 לוגם 2000 העיקר שהדירות האלה יתאכלסו.

יולי יואל אדלשטיין: מה שלא נהיה מוכנים לעשות זה להעביר עוד אוכלוסיות חלשות בגלל מצוקתן בתל-אביב או בראשון-לציון או בכל מקום אחר, על-מנת לאכלס את הדירות במצפה רמון.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, ההגמשה תהיה בתוך היישובים עצמם.

צבי הנדל: אבל מישהו גר בראשון-לציון ורוצה לעבור למצפה רמון?

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא עולה מן השנים הראשונות, 1990, 1991 ומציעים לו דירה ויש סיבות להציע לו שם דירה, עוד מילא.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאמרתי שלא נהיה מוכנים לעשות זה להגמיש את הקריטריונים, שגם עולי 1997-1998, מקרים סוציאליים מראשון-לציון יעברו ליישובי הפריפריה.

יולי יואל אדלשטיין: כבר היו נסיונות כאלה ולצערי אנחנו יודעים שהם הסתיימו לא טוב.

יולי יואל אדלשטיין: מתוך אותה תפיסה אני מניח מוגדרת רוב הפעילות שלנו ביישובי הנגב.

יולי יואל אדלשטיין: המאמץ שלנו בשנים האחרונות כמשרד הקליטה היה דווקא לנסות ולטפח דברים אטרקטיביים.

יולי יואל אדלשטיין: נפתחו בתי תרבות עולים ברוב היישובים.

יולי יואל אדלשטיין: על-ידי איזה שהוא שינוי קריטריונים אנחנו מקווים שגם ביישובים הקטנים יותר נוכל לתת חלק מן השירות הזה של מרכז תרבות.

יולי יואל אדלשטיין: בבאר-שבע קם בית טכנולוגיה ואנחנו מקווים שבתפיסה החדשה הוא ייתן גם שירותים אזוריים.

יולי יואל אדלשטיין: בעקיפין יש תמיכה גם במפעל הנהדר של מכון למחקרים מתקדמים, דרך ועדת עזבונות תמכנו בהם.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, המשימה שאנחנו רואים נגד עינינו היא לטפח כל מה שאפשר באוכלוסיות החזקות דווקא, לתת לאנשים אופציות ומוטיבציה להישאר.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים שדורשים טיפול הם די ברורים ואינני רוצה לחזור עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים העיקריים הם ודאי בתחום חינוך ונוער, והם כבר נאמרו.

יולי יואל אדלשטיין: בתחום ספורט אני מאד מסכים עם מה שנאמר כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם עושים דברים מעשיים אבל גם מאד יעזור אם יהיה שיתוף-פעולה יותר הדוק עם משרד המדע, התרבות והספורט ויתקיימו ישיבות ברמה של מנכ"לים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו ועדת הארבעה בנושא אמנים.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, יש פרוייקטים בתחום האמנות, יש ועדה שחברים בה שני נציגים של משרד הקליטה ושני נציגים של משרד המדע, תרבות וספורט, ויש להם סל כסף מסוים שהם מחלקים לפרוייקטים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתכננים, בעזרת השם יתברך, להקים פרוייקט דומה גם בנושא של ספורט ואז תהיה לנו אפשרות אולי נקודתית לטפל בכמה יישובים.

יולי יואל אדלשטיין: בנושא השפה העברית כמעט אין מה להוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: כבר הוזכר כאן שביום ראשון סיירנו כסיעה בכמה רשויות – מצפה רמון, דימונה ונתיבות.

יולי יואל אדלשטיין: שר השיכון הולך לפרוייקט בדימונה איפה ששופצו סוף-סוף בתים שנבנו לפני כמה שנים, שהיו בהם בעיות בגלל איכות הבנייה.

יולי יואל אדלשטיין: משרד השיכון, בהנחיה ישירה, סוף-סוף עשה את המוטל עליו, והיום יש 80 יחידות משופצות.

יולי יואל אדלשטיין: נכנסים מאושרים לדירה כזאת, פוגשים דיירים מאושרים, ועומדת לידם שכנה שאומרת: כן, זה באמת יפה, וגם הבית שלי שופץ, אבל היום קיבלתי מכתב פיטורין ממפעל וישיי.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, זאת חוויה שמוכרת לא רק לי אלא לכל שאר הנוכחים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: ומיד עולה נושא העברית.

יולי יואל אדלשטיין: העברית כמעט לא קיימת, ולעומת זה אנחנו כמשרד הקליטה, ודיברנו על זה, במצב שיש הרבה מאד יישובים, כולל ודאי היישובים היותר קטנים בנגב, איפה שאנחנו לא יכולים לפתוח כתת אולפן, כי אין לנו תקן של 25 עולים חדשים שהגיעו בחודש – חודשיים האחרונים שנוכל לפתוח כתה.

יולי יואל אדלשטיין: שיתוף הפעולה שלנו עם משרד העבודה והרווחה ומשרד החינוך הוא בכיוון של להשלים.

יולי יואל אדלשטיין: זה בעצם אפילו לא פרוייקט חדש.

יולי יואל אדלשטיין: אלה אותם עולים שהם מובטלים ואין להם עברית מספקת להכיר בהם לתקן פתיחת אולפן לצד החדשים ביותר, ואז זה פותר את הבעיה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעתי את זה בתור החלטת ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: שכנעו אותי שאין צורך בהחלטת ממשלה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שנפתור את זה יחד עם משרד העבודה והרווחה, בעבודה השוטפת שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, נחזור לאדוני ואולי תכנס את כל הגורמים הרלבנטיים, אם פתאום ניתקל בבעיה.

יולי יואל אדלשטיין: הוזכר דרך אגב הנושא שלדעתי לא בא מספיק לידי ביטוי.

יולי יואל אדלשטיין: גם בנגב יש אוכלוסייה לא מבוטלת של עולי אתיופיה, עם בעיות ספציפיות של הקהילה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: הפתרון שלנו, אחרי כל השנים של עלייה – דיברו כאן על דברים שגם כן בפעילות שוטפת, נושא של אולפני גיור שצריך לטפל בזה, ונכון.

יולי יואל אדלשטיין: ....

יולי יואל אדלשטיין: אבל בגדול, מה שעוצר זה לא רק מקומות עבודה, אלא לדעתי זה באמת ההתארגנות הפנימית בהרבה מקומות של הקהילה.

יולי יואל אדלשטיין: המודל שאנחנו מציעים לנושא הזה הוא מה שנקרא אצלנו מוקד שכונתי של עולי אתיופיה, פרוייקט שבעשרה יישובים שהוא קיים מצמיח מנהיגות מקומית מקרב הקהילה, אנשים שמובילים קודם-כל את עצמם ואחר-כך את האחרים להשתתף בצורה הרבה יותר פעילה בחיי הקהילה.

יולי יואל אדלשטיין: כרגיל, כרגע מתנהל משא-ומתן עם משרד האוצר על המוקדים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, בינתיים זכינו לכל מיני תשובות: שהסוכנות תיתן את זה, למה אנחנו צריכים לתת את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאד שבכל-זאת נשכנע, כי מקום כמו נתיבות, למשל, זועק לשמיים שדבר כזה יהיה שם, ועוד מקומות בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שגם כאן נדון פעם על הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שמאד יעניין אותך לשמוע אולי גם מדיווח מכמה אנשים בני העדה שמנהלים מוקד כזה, אם זה בנתניה, בעפולה, בכל מיני מקומות.

יולי יואל אדלשטיין: אולי באמת בנגב צריך להשקיע נקודתית בכמה יישובים.

יולי יואל אדלשטיין: פרוייקט נוסף שרציתי להזכיר הוא שיטור קהילתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבאר-שבע היה פרוייקט נהדר, שנתן מענה לכמה דברים שאנחנו לא אוהבים לדבר עליהם בישיבות בוועדת העלייה והקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, זה נופל עכשיו בין הכיסאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו היינו מוכנים ולמרות המצוקה התקציבית עדיין מוכנים לממן תקנים של שוטרים שיגויסו ויועסקו בשיטור קהילתי.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, כל מה שביקשנו מהמשטרה זה רשימות מדויקות של המגויסים האלה, לדעת אם הם אכן עולים חדשים דוברי רוסית או אמהרית, ובינתיים לא קיבלנו את הרשימות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: הניסיונות של מפכ"ל המשרד לקליטת עלייה לקבוע פגישה עם מפכ"ל המשטרה לא הצליחו עד כה, כנראה בגלל העומס הרב שמוטל על המשטרה, ואני אומר זאת ללא צל של אירוניה, אבל לדעתי זה אחד הדברים שצריך לקדם.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים זה לא הצליח.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חושב שיש פה צורך, כפי שכמה אנשים אמרו, באיזה שהוא ועד מתאם נוסף או משרד מתאם נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: יש אפילו החלטת ממשלה משנת 1995, ויש אפילו חובה על כל שר לתאם כל פעילות תקציבית שנוגעת לנושא של עולים חדשים, עם השר לקליטת העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים, לא בקדנציה הקודמת ולא בקדנציה הנוכחית, הקצרה עדיין, לא נתקלתי בביצוע הפעולה הזאת על-ידי שרים.

יולי יואל אדלשטיין: אף אחד אף פעם לא מצא לנכון לתאם מהלכים בתוך משרדו עם מישהו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני לא חושב שיש פה אפשרות להחלטה גורפת.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב ידיעתי, כפי שאני שומע ממנהלת המחוז שלי בדרום, התיאום שלה עם מנהלי מחוזות במשרדים אחרים הוא תיאום סביר ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: יש לא מעט לוקל-פטריוטיזם בנגב, מנסים ביחד באמת לפתור את הבעיות, ואני כולל גם את מר אלמוזלינו במושגים האלה של מנהלי מחוזות.

יולי יואל אדלשטיין: אלה דברים שאנחנו ננסה להמשיך ולעשות עד כמה שאפשר בתיאום.

יולי יואל אדלשטיין: יש שלוש מלות קסם: תקציב, מימון או כסף.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שנצליח להתגבר עליהן.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו בטבלה שהכין לך הגוף המחקרי שהזכרת אנחנו רואים שבהצעות התקציב יש קיצוץ בלתי-נמנע בפעילות שלנו, בהתמודדות עם האבטלה, וזה דבר שאסור לתת לו לקרות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: בנושא הריכוז שדיברת עליו, האבא של הנושא הזה, האיכפתניק העיקרי באופן טבעי הוא המשרד שלך ואתה שעומד בראשו, ולכן אתה צריך לקחת על עצמך את הסמכות המוסרית לזנב בכל משרד שאתה חושב שלא משתף פעולה או לא מקצה לתחומים ....

צבי הנדל: מטבע הדברים גם הדברים מתנקזים לעובדי משרדך יותר בתחום הזה מאשר לעובדים במשרדים אחרים, ואז זה הנושא הטבעי.

צבי הנדל: הנושא הטבעי המקומי, ואולי בירושלים לא כולם מבינים, הוא מקומה של הרשות המקומית.

צבי הנדל: רק מי שהיה פעם פעיל ברשות מקומית יכול להבין שהאזרח לא מבין בכלל מה זה כל המשרדים.

צבי הנדל: העירייה זה הכל, היא צריכה לטפל בכל.

צבי הנדל: בענין הזה הכלים החסרים, דהיינו התקציבים שהוקטנו, בתחום שאני מדבר עליו, ובכלל תקציבי הרשויות המקומיות, הנטל שמוטל על רשויות מקומיות לעומת הכלים המצומצמים שהם מקבלים הוא ממש לא הוגן בשלטון המרכזי, אבל זה נושא כבד אחר שצריך פעם לדון בו.

צבי הנדל: אבל בקטע של התקצוב לעלייה ברשויות אני כן רוצה לבדוק למה זה קוצץ, ואני שומע שזה קורה כמעט בכל המקומות.

צבי הנדל: נקודה מרכזית נוספת היא השקעות הון בתעשייה.

צבי הנדל: אני ארתום את חבריי שצריכים להצביע בעד התקציב, שלא יקטינו את האחוזים הניתנים לתעשייה במסגרת עידוד השקעות הון בתעשייה.

צבי הנדל: אני יודע ששרת המסחר והתעשייה מנהלת כרגע מלחמה מול משרד האוצר.

צבי הנדל: כולנו נעשה מאמץ גדול להתגייס לצד השרה, כי הנושא הזה, עם כל הפרובלמטיקה שלו, שלפעמים מפעלים שמקבלים הרבה עזרה בסוף בורחים או נסגרים – עם כל הפרובלמטיקה אני עוד לא מצאתי פטנט אחר.

צבי הנדל: אם מישהו ימצא לנו פטנט אחר, אני אקנה אותו, אבל השיטה הזאת שקודם-כל זה לא טוב ובוא נחשוב, זה לא מתאים למקרה שלנו בנגב.

צבי הנדל: הנקודה המרכזית שעלתה כאן, ליד תעסוקה, היא חינוך משלים ולימוד עברית.

צבי הנדל: אני כורך את שניהם זה בזה, למרות שלא תמיד זה צריך להיות כרוך, אבל אני שמח על הרעיון ועל שיתוף הפעולה שאתה מנסה לבנות עם משרד העבודה והרווחה.

צבי הנדל: ייתכן שזו דרך נכונה וטובה, אבל בנוסף לזה אני אעשה מאמץ לתקן את ההגדרה של עולה לצורך לימוד עברית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כמה פעמים החלטנו בנושא זכאויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אעביר אליך את החומר הקיים, ואם תחשוב שיש עוד מה לשפר או לשנות, בהחלט אפשר לעשות את זה.

צבי הנדל: באשר לתשלומים בגין חינוך משלים, נושא שהעלה ידידנו מבאר שבע, ראינו אותו בהקשר של עולים חדשים, אבל לא רק, כי אתה הבאת את הדוגמה שלך, ואתה כבר לא עולה חדש לפי הכללים המקובלים.

צבי הנדל: נדמה לי שחוץ מהרשות המקומית כמעט אין גוף אחר שיכול לתת מענה לדבר הזה.

צבי הנדל: אני מאמין שלנושא הספציפי הזה – ואני מבקש להעביר את המסר למרכז השלטון המקומי – אפשר, במסגרת הקרנות המוקמות חדשות לבקרים, להקים קרן מיוחדת שתהיה סמוכה על שולחנו של מרכז השלטון המקומי לסבסוד פעילות של חינוך משלים.

צבי הנדל: אני לא תולה תקוות שאני אצליח לפתור הכל דרך שר האוצר ואני לא רוצה להשלות אף אחד מאתנו, אבל אני כן מוכן שנירתם, כי יש בעלי הון שמחפשים לעזור בנקודות אקוטיות וקריטיות.

צבי הנדל: אני חושב שאם נתלבש על הדבר הזה דרך מרכז השלטון המקומי אפשר יהיה להקים קרן לחינוך משלים, ואני לוקח את זה כדבר המרכזי שאנחנו כן מסוגלים לטפל בו, ולא נזקקים לממשלה.

צבי הנדל: אני רוצה שאתה תעביר את זה לבעל הבית, שאתם תובילו את המהלך.

צבי הנדל: אנחנו מוכנים לעזור להקים קרן של כמה אנשים עשירים בעולם ובישראל, שתיועד רק לתחום הזה – נוער בגיל ביניים, חינוך משלים.

צבי הנדל: תודה רבה לכם.

צבי הנדל: הישיבה נעולה.