ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 150, 2001-07-11 00:00

חברי הוועדה: זבולון אורלב חוגי עופר

מוזמנים: רונית תירוש - מנכ"ל ד"ר גד אביקסיס - סמנכ"ל בכיר למינהל ומשאבי אנוש יהודה אהרון - מפקח ארצי על קליטת תלמידים עולים ניסים אלקיים - סגן ראש מינהל החינוך הדתי אריה ארד - מחמ"ד מחוז דרום חיים הלפרין - יועץ השרה יוכי חג'בי - מפקחת קליטת עליה חיים להב - מנהל תחום קידום נוער טובה מטלון - מדריכה במינהל הפדגוגי מוטי ניר - עוזר למנהל אגף שח"ר אורית ראובן - דוברת עזרה שאלתיאל - מפקח מחוז מרכז מסי שיברו - מפקחת ארצית - נוער עולה יוצאי אתיופיה משרד לקליטת עליה: חנוך צמיר - סמנכ"ל מיקי אוחיון - מנהל המחלקה לקליטת עולי אתיופיה יולנדה שטראוס - מנהלת מחוז ת"א יעל שלף-זאבי - מנהלת יחידת חינוך ונוער הסוכנות היהודית: שיפרה שידלוביסקי - מנהלת אגף אולפנים משרד האוצר: אורי שוסטמן - אגף תקציבים תשגר איילאו - מתורגמן במחלקת רווחה מועצת גדרה רפי בן חיים - מנהל מחלקת חינוך מועצת גדרה ניסים פסנטיני - סגן ראש מועצת גדרה אלי רדיע - ראש מועצת גדרה שלמה בלאי - חבר מועצה עיריית אשקלון משה ינאי - סמנכ"ל לחינוך וחברה עיריית אשקלון שולה מולא - אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה מנגסטו צ'אלצ'ו - אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה דני טקה - איחוד הארגונים של עולי אתיופיה אברהם ירדאי - סגן יו"ר ארגון גג של יוצאי אתיופיה דוד מהרט - ממונה על פרוייקטים, מרכז היגוי עולי אתיופיה טורוק מולט - מנהלת מרכז היגוי עולי אתיופיה אברהם נגוסה - מנכ"ל ארגון "מכנף דרום לציון" חן ליפשיץ - חוקרת בכירה, הג'וינט, מכון ברוקדייל רמי סולימני - ראש אגף חינוך ונוער מכון ברוקדייל יחיאל ערן - ראש תחום אתיופיה, מכון ברוקדייל שושנה בן דור - יו"ר ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה פנטו טגה - רכזת חינוכית ברמלה, ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה בת שבע מינווב - רכזת תכנית הדרכה לגיל הרך בבאר שבע, עמותה לקידום המשפחה והילד האתיופי שמוליק דוד - יועץ לובי, ארגון שתי"ל אשר רביב - מנהל בתי הדין המיוחדים לגיור, הנהלת בתי הדין לגיור הרב מנחם ולדמן - יו"ר מכון "שבות עם" ירדנה כהן - מנהלת מח' חינוך יסודי עיריית לוד אביב סקירה - מרכז תכנית טיפול נקודתי, עיריית לוד יאיר אפטר - חוקר בנושא עולי אתיופיה, על"ם שמחה גתהון - רכזת תחום בני נוער יוצאי אתיופיה, על"ם יוסי מנגסטו - מנהל מרכז מידע לנוער יוצא אתיופיה, עמותת "פידל" נגיסט מנגשה - מנכ"לית

מוזמנים: עמותת "פידל"

מנהלת הוועדה: סדר היום: מדיניות הפיזור של עולי אתיופיה וקליטתם במערכת החינוך - ישיבה משותפת עם ועדת החינוך והתרבות.

מנהלת הוועדה: מדיניות הפיזור של עולי אתיופיה וקליטתם במערכת החינוך

צבי הנדל: בוקר טוב לכולם.

צבי הנדל: ברצוני לבקש לכל אורך הדיון לכבות פלאפונים, ביפרים, איתוריות וכיוצא באלה.

צבי הנדל: אמנם שקשה מאוד לנהל את המדינה ללא הפלאפון הפתוח, אבל תנסו להסתדר.

צבי הנדל: ברצוני לברך את מנכ"לית משרד החינוך.

צבי הנדל: זו לנו הזדמנות ראשונה לפגוש אותך, ואני מאחל בשם כולנו בהצלחה.

צבי הנדל: נושא הדיון היום התעורר בעקבות התבטאויות בעיריית אשקלון, לגבי העומס הגדול הנופל על בתי ספר הקולטים מספר גדול של עולים חדשים מאתיופיה.

צבי הנדל: ברגע שאני שומע על כך שבאיזה שהוא מקום עושים קשיים לעולים חדשים אני מתעורר מייד.

צבי הנדל: הבעיה היא בעיה סבוכה.

צבי הנדל: בודאי שאינה חד גונית ולא ניתן להצביע על אשמים.

צבי הנדל: זהו עניין מורכב.

צבי הנדל: זכיתי לקרוא גם את הדו"ח של ידידי ורעי מר אבוקסיס בהקשר הזה.

צבי הנדל: כמו כן עברתי קצת על החלטות ממשלה.

צבי הנדל: בהחלטות ממשלה נקבע, בין השאר, כי לא יהיו בבית ספר אחד יותר משלושים אחוז עולים חדשים.

צבי הנדל: ראיתי גם טבלאות הסותרות קביעות אלה בצורה מאוד גסה.

צבי הנדל: אחר כך לקח לי קצת זמן להבין את הסתירות, מצאתי שישנם בתי ספר בהם לומדים שישים וחמישה אחוז עולים, חמישים ושניים או חמישים ושלושה אחוז, ולעומת זאת ישנם נתונים אחרים המראים כי באשקלון לומדים בסך הכל במסגרת בתי ספר ממלכתי דתי כעשרה, אחד עשר אחוז תלמידים עולים.

צבי הנדל: התחלתי להבין את המקור לפערים הגדולים במספרים.

צבי הנדל: אף אחד אינו משקר חלילה, אלא שיש אחד שאצלו עולה מאתיופיה נשאר עולה חדש גם אם הוא נולד בארץ, ואז הוא נמדד לפי זה, ואז המספרים מגיעים לשחקים, ויש אחר שעולה חדש אצלו מוגדר על פי ההגדרה בחוק.

צבי הנדל: ויכול מאוד להיות שבעסקי חינוך האמת נמצאת באמצע.

צבי הנדל: גם את זה אני מוכן לקבל.

צבי הנדל: לפני שאביע את דעותי, אני הייתי רוצה לעשות סבב ולהתחיל דווקא באשקלון, למרות שבדרך כלל אני נותן את רשות הדיבור קודם כל למנכ"ל, ולאחר מכן מנכ"לית משרד החינוך ואז נפתח בדיון, ובעקבות זאת נראה מה אנו יכולים להועיל ולעזור למערכת על מנת להתגבר על בעיות אלה.

צבי הנדל: בסופו של דבר, אין לי ספק כי כל היושבים בחדר וכל העוסקים בנושא זה עניינו להצליח לטובת התלמידים באשר הם.

צבי הנדל: ישנם חילוקי דיעות איך מצליחים לעשות זאת, ועל מנת שנצליח לגשר על חילוקי הדיעות הללו התכנסנו פה היום.

צבי הנדל: אני מעביר את רשות הדיבור לידידי ורעי, שהיה מפקדי באיזה שהוא שלב בצבא, מנהל אגף החינוך בעיריית אשקלון, בבקשה.

משה ינאי: בוקר טוב לכולם.

משה ינאי: ראשית ברצוני לציין כי לא ידעתי שראש העיר אשקלון התלונן.

משה ינאי: לדעתי הבעיה הינה מורכבת יותר ממה שהוצג כאן.

משה ינאי: זה לא עניין של זכאות בלבד, אם יש לו זכות או אין לו זכות כעולה חדש.

משה ינאי: הקביעה שילדי אתיופיה ילמדו בחינוך הדתי ללא שום ספק גרמה למצב זה, שבו חלק גדול מבתי הספר הדתיים הינם רוויים אוכלוסיה מעולי אתיופיה.

משה ינאי: יש לזה כמובן צדדים לכאן ולכאן.

משה ינאי: איננו יכולים לטמון את ראשנו בחול.

משה ינאי: ישנם הורים הגרים היום באיזורים מסויימים, ואם רוצים לקחת את ילדיהם לאיזור אחר או לפזר אותם בין בתי ספר אחרים ישנה בעיה גם עם ההורים.

משה ינאי: ההורים רוצים שילדיהם ילמדו בבתי הספר בשכונה ולא יוסעו בהסעות ממקום למקום.

משה ינאי: מצב זה יוצר איזה שהוא תסכול מסויים.

משה ינאי: מדוע דווקא אותנו, ילדי אתיופיה, מסיעים מסיעים למקום אחר.

משה ינאי: נושא נוסף הינו נושא ההסעות.

משה ינאי: גם אם נרצה לקחת ילדים לאיזור אחר, יש בעיה עם ההסעות.

משה ינאי: משרד החינוך משתתף במימון חמישים אחוזים מעלות ההסעות, הרשות המקומית משתתפת בחמישים אחוזים נוספים.

משה ינאי: הרשויות המקומיות טוענות, ובצדק מסויים, כי אין ביכולתן לממן הוצאה כספית כזו.

משה ינאי: ולכן מעדיפות הרשויות שהילד ילמד באיזור שלו.

משה ינאי: באשקלון, הואיל ורוב עולי אתיופיה גרים בשכונות מסויימות, או בשכונה מסויימת, נוצר המצב המתואר בו בתי הספר הדתיים רוויים עם אוכלוסיה מעולי אתיופיה.

משה ינאי: לדעתי אין טעם לעשות את האבחנה בין ילד שהוא זכאי עליה ויש לו זכות כעולה חדש לילד שאינו זכאי כעולה חדש, בגלל מורכבות הבעיה.

משה ינאי: מכל מקום, ברגע שיש אוכלוסיה מרובה של עולים בבית הספר הדתי, הדבר גורם לבעיות בתוך בית הספר.

משה ינאי: דבר נוסף שברצוני להעלות הינו ויכוח שהיה לנו בנושא של ילדי קווארה, אשר ברור שהם לא יהודים.

משה ינאי: ישנו מסמך בנושא זה של משרד החינוך והתרבות, בחוזר מנכ"ל מ86-', בנושא רישום ילדים לא יהודים למוסדות ממלכתיים דתיים.

משה ינאי: אין לרשום ילדים שאינם יהודים למוסדות החינוך הממלכתי דתי.

משה ינאי: ואז התנהל ויכוח האם לשבץ את אותם ילדים לחינוך הממלכתי דתי.

משה ינאי: אני חוזר על דבריי, ישנו חוזר מנכ"ל משרד החינוך מ86-' שאומר במפורש כי ילדים לא יהודים לא יתקבלו לחינוך הממלכתי דתי.

משה ינאי: ככל הידוע לי, ככל שנמסר לי, והנושא נתון לויכוח, ילדי קווארה אינם יהודים, הם אינם נחשבים כיהודים.

משה ינאי: ולכן התנהל ויכוח בנושא זה בינינו, כרשות מקומית, לבין משרד החינוך והתרבות, האגף לחינוך דתי, היכן לקלוט את הילדים הללו.

משה ינאי: אנחנו טענו, וכך גם החינוך הדתי, כי הואיל והילדים אינם יהודים יש לקלוט אותם בחינוך הממלכתי.

משה ינאי: סביב הנושא התעוררו כמובן עסקנים ועמותות שונות, כל מיני אנשים האחראים לגיור ולטיפול ביהודי אתיופיה, והדבר גרם לאנדרלמוסיה, ובסופו של דבר באמת נוצר עיכוב של מספר שבועות עד שהילדים נקלטו במוסדות חינוך.

משה ינאי: בסופו של דבר נמצאה פשרה.

צבי הנדל: הצטרף אלינו חבר הכנסת זבולון אורלב, יו"ר ועדת החינוך, התרבות וספורט של הכנסת, מאחר ונושא הדיון הינו עניין חינוכי ממדרגה ראשונה, למרות שאנחנו עוסקים בקליטת עליה.

צבי הנדל: תודה לך זבולון על הצטרפותך.

משה ינאי: קיימת כאן דילמה מאוד קשה, שעלינו לתת עליה את הדעת, אנשי אגף החינוך הדתי ומשרד החינוך והתרבות, מאחר ואין דברים ברורים וחד משמעיים.

משה ינאי: ישנו חוזר מנכ"ל מחד, ישנן הנחיות אחרות מאידך, ומי שבסופו של דבר צריך לתת את הפתרון אלה הרשויות המקומיות.

משה ינאי: ואנו רוצים לתת את הפתרון, בודאי, אבל יש למצוא את הפתרון הטוב ביותר לגבי התלמידים העולים מאתיופיה.

משה ינאי: ישנם דברים נוספים הרשומים כאן, ואין צורך שאחזור עליהם.

משה ינאי: אחת הבעיות הגדולות הינה ריבוי הגופים המטפלים בעניין.

משה ינאי: משרד הקליטה, משרד החינוך, כל מיני עמותות כאלה ואחרות.

משה ינאי: יש צורך בעניין זה באיגום משאבים, באיזה שהוא גוף שיאגם את המשאבים, כי לדעתי המשאבים קיימים, אבל לכל גוף ולכל גורם העוסק בנושא יש את הנישה שלו ואת האוריינטציה שלו, וכל אחד רוצה בתחומים שלו לעשות כמיטב יכולתו, ואין גוף אחד שמאגם את המשאבים.

משה ינאי: אנו, כרשות מקומית, מנסים כמובן לעבוד עם כולם ולנסות לאגם את המשאבים בתוך העיר עצמה.

משה ינאי: אך אני סבור כי לו היו מאגמים את כל המשאבים התוצאות היו טובות יותר.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: ברצוני לשאול שאלה אחת על מכלול הדברים שהזכרת.

צבי הנדל: אם אני מבין נכון את דבריך, אם היה ניתן פתרון טכני, כספי, לנושא ההסעות, יתכן שהיה אפשר יותר בקלות לפזר נכון יותר את התלמידים העולים באשקלון.

צבי הנדל: האם זו דעתך?

משה ינאי: יש צורך בפתרון טכני של נושא ההסעות, יחד עם מקומות שיהיו באותם בתי ספר אחרים.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: גבירתי המנכ"לית, בבקשה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: בוקר טוב לכולם.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני מצטרפת לסיפא של הדברים שנאמרו כאן, על פיזור המשאבים בידי גורמים רבים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני חושבת שבגלל חוסר תיאום בין הגורמים קיימת איזו שהיא אנומליה בין הרצון הכן של כולנו לסייע ובין התוצאות בשטח.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: דוגמא לכך, בכדי קצת להרחיב או לסבר את האוזן, הינה חוסר תיאום מוחלט בינינו לבין משרד הקליטה בנושא מיקום הקמת מרכזים לקליטת עולים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: לא שהם צריכים לשאול את דעתנו, אבל צריכה להיות התכווננות אל מול המקומות הללו, משום שההורים, ובצדק, מעדיפים שילדיהם ילמדו באיזור מגוריהם פחות או יותר, היכן שהם נקלטים, ומצב זה יוצר עומסים על יישובים, וכך אנחנו נמצאים במצב בו אחוז התלמידים המשובץ בכיתות עולה בהרבה מעל עשרים אחוז.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אגב, ההמלצה של ועדת השרים בנושא היתה עשרים אחוז ולא שלושים אחוז.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אבל גם בהנחה ששלושים אחוז הינו מספר סביר, עדיין אני חושבת שעשרים אחוז בכיתה נותנים עשרים אחוז תלמידים עולים בבית הספר, כך שאינני רואה איך עושים את ההבדל.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: מכל מקום, לא נריב על עשרה אחוזים, כאשר כרגע אנו נמצאים במצב של מעל חמישים אחוז תלמידים בכיתה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: בביקור שערכתי בבאר יעקב מצאתי כי שם מגיעים גם לשישים אחוזים תלמידים עולים בכיתה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: מצב זה בעצם אינו לטובת אף אחד מהצדדים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: חשוב מאוד שבשילוב תקין יהיו פרופורציות סבירות, כך שהיחס יגיע למקסימום שלושים אחוזים תלמידים עולים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: דבר נוסף, כאשר מאפשרים התיישבות ומגורים ביישובים קטנים, למשל בערד, בתי הספר עצמם הינם בתי ספר קטנים, כך שכמה שננסה להכניס מינימום תלמידים עולים בכיתה הם עדיין יעברו את רוב האוכלוסיה ביישוב או בבית הספר, ומצב זה באמת אינו לטובתם, כי השילוב האינטגרטיבי, עם כח המשיכה למעלה, הוא זה שקובע.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: עלינו לעשות כל מאמץ על מנת לא לאפשר כיתות בהן התלמידים העולים נמצאים בינם לבין עצמם או בתוך עצמם.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: דבר נוסף שאני רואה שיש בו איזה שהוא קושי מתייחס לדו"ח ועדת אביקסיס.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: קראתי את דו"ח הוועדה, שהינו דו"ח מאוד מאוד מפורט, אולי מפורט מידי.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: וכשאני אומרת מפורט מידי כוונתי שהוא מאפשר בהחלט ביקורת, מציין למה זה לא נעשה ולמה זה בדיוק לא נעשה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני לא חושבת שאלה היו כוונות המשורר כשכתבו את הדו"ח.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אחת ההמלצות שלגביה אני מביעה איזו שהיא הסתייגות הינה לגבי חלוקת המשאבים התקציביים, איך העוגה מתחלקת.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: לטעמי, וזו דעתי והשקפת עולמי החינוכית המקצועית מזה שנים, ולאו דווקא בהקשר לעולים, אני סבורה כי את מיטב המשאבים צריך לתת בגיל הרך.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אחרת אנחנו לעולם נמצא במצב של כיבוי שריפות ונסתובב סביב הזנב של עצמנו במטרה לתגבר ולצמצם פערים, ולעולם לא נגיע למטרה הנשגבת של צימצום הפערים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: יש פה עבודה רבה שצריכה להיעשות בגיל הרך, גם אל מול הילד, שהוא עוד רך ונוח לקלוט ואפשר לעצב אותו כמו שהיינו רוצים, על פי התרבות המוסכמת במדינתנו אנו, וגם עבודה רבה מול ההורים, נדבך שחייבים לתת עליו את הדעת.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני מדגישה נושא זה מאחר וכאשר החלנו את כל הנושא של חינוך חינם לגילאי שלוש ארבע, החלנו אותו באופן מלא על ילדי העולים מאתיופיה, ולצערי אנחנו מוצאים בבדיקת הנושא שהרבה מהילדים אינם מגיעים לגנים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: הדבר מצביע על כך שזו בעיה של ההורים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: יש פה עניין של חינוך, במרכאות או שלא במרכאות, של ההורים, לתרבות של מעורבות ונתינת אמון במערכת.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: כמו כן יש גם טיפול בהורים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אבל כאשר אני מסתכלת על חלוקת העוגה התקציבית, נראה שאי אפשר לתת את כל מה שהיינו רוצים בגיל הרך, ואני רוצה להדגיש פה שהגיל הזה הוא הגיל הקובע.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אולי לא נראה תוצרים ופירות בטווח הקצר, אבל אם נשקיע נכון בגיל הרך נימצא במצב שהאוכלוסיה הגדלה היא אוכלוסיה שבהחלט משתלבת בדין ובכבוד באוכלוסיית התושבים או האזרחים הותיקים של המדינה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אלה שתי הערות שלי לגבי הנחות היסוד של העבודה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ברצוני לומר עוד, ואמרתי זאת כמעט במאמר מוסגר, כי הדו"ח שניתן על ידי ועדת אביקסיס הינו דו"ח מצויין, אך מפורט מידי.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: הוא בעצם מזמן ביקורת על כל שורה או חצי שורה או סעיף שלא בוצע או שלא בוצע כהלכתו.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני חושבת שבעניין זה אסור לעמוד עם סטופר וגם לא עם מיקרוסקופ, ולראות בדיוק כמה כל דבר נעשה או לא נעשה ובאיזה היקף, משום שכל הקליטה של העליה האתיופית הינה קליטה דינמית, כמעט כמו כל דבר אחר, דברים משתנים, צרכים משתנים, והצרכים גם אינם נכונים באופן זהה לכלל האוכלוסיה בכל המקומות בארץ.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ישנם יישובים בהם אנו מוצאים צורך עם דגשים אחרים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: לא אחרים במהות, הדו"ח הינו כה מפורט עד שכלל כמעט את כל ההיבטים הקיימים, אבל הדגשים והכמויות והמשקל שניתן לכל סעיף פה, יש מקום גם לשנות אותו עם הזמן.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: כמובן, אם נידרש לנמק נשמח לעשות את זה, אבל אין צורך בכך.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: הובטח מיליון אז למה הועברו רק שבע מאות חמישים אלף, או הובטחו חמישה עשר תקנים אז למה מומשו רק שנים עשר תקנים - יש לראות את ההסטות בתוך ובסך כל התכניות שתיושמנה, גם אם לא בדיוק על פי מה שמתבקש.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: מה גם שהתכנית הינה תכנית תלת שנתית, בהיקף של כמאתיים שלושים מיליון, ואנחנו נמצאים בשנה השנייה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: היישום החל משנת 2000, עם כתיבת הדו"ח, ואני מקווה שעד גמר שלוש השנים שהוקצו לעניין אנחנו נימצא במצב יותר משופר.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: בהתייחס להערות שהערתי לטובת איגום משאבים, אולי נחוץ שינוי החלוקה הפנימית של העוגה התקציבית.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: יושבים פה מספר אנשים ממשרד החינוך, כל אחד יכול לתת את התשובות הרלוונטיות לכל נושא שיעלה, החל מילדי קווארה באשקלון, דרך גדרה, ובכלל בנושא פיזור התלמידים האתיופים במשרד.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ונמצאת כאן כמובן טובה שקיבלה לידיה את תפקיד האחראית מרחלה שיפר, ואנו מאחלים לה בהצלחה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: דבר אחרון שברצוני לומר בשלב הזה של הדיון, הובטח לנו על ידי הממשלה הקודמת, או לפחות נתקבלה המלצה, ובודאי אין לזה גיבוי תקציבי כרגע, להקצות חמישה עשר מיליון שקלים נוספים ליישובים קולטי עלייה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ישנם יישובים קולטי עלייה שקורסים ממש תחת העומס.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: היתה לי לא מזמן פגישה עם ראש עיריית כרמיאל, מר עדי אלדר, שהביע הרבה מאוד קשיים אל מול רצון כן ואמיתי של העירייה שם לסייע.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: הם נתקלים בקשיים, בעיקר כאשר הם רוצים לפזר את התלמידים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ופה אני גם מתקשרת להמלצה שניתנה בנושא הסעות, שזה דבר שיכול להקל על הבעיה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: חייבים לתקצב את זה, ולעזור גם לרשויות לבצע את זה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: דבר אולי אחרון באמת, שנזכרתי בו כעת, היתה אצלנו המלצה, איזו שהיא הצעת פתרון לגבי פיזור של האוכלוסיה, בכדי למתן את הריכוזים הגבוהים בתוך הכיתות.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני מבינה שהיה איזה שהוא מהלך יזום יצירתי לדבר עם הרב בקשי דורון בנושא, על מנת שיברך על פתרון מוצע.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: הפתרון המוצע הוא שילדים יוכלו להשתלב בחינוך הממלכתי, ולאו דווקא ממלכתי דתי, ובתנאי שהמורות אשר ילמדו שם בכיתות יהיו מורות של החינוך הממלכתי דתי.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: כמובן בכיתות מעורבות עם תלמידים ותיקים, כי השילוב הינו חשוב ביותר.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: איננו מפקפקים ביכולתם של המורים, הם יכולים ללמד גם ילדים בחינוך הממלכתי שהם חילונים לגמרי.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אם חשוב ליהדות אתיופיה שהמורים שיחנכו יהיו מורים דתיים, אין מניעה שאנחנו נעשה את המהלך הזה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: יש נכונות לכך מצד המשרד, והרב בקשי דורון נתן את ברכת הדרך.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: כל מה שניתן זה להחליט שזה מה שקורה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: רציתי להעלות הצעת פתרון זו, שהינה שונה וחריגה, אבל אני סבורה שכל רעיון יצירתי הינו חשוב ונחוץ כאן, מאחר ומטרתנו בסופו של דבר הינה להשביח את המשאבים, לטייב אותם ולמצות את המקסימום שיש בידינו.

צבי הנדל: האם תוכלי להסביר לי את כוונתך במושג איגום משאבים?

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ניקח לדוגמא את מכון ברוקדייל ואת העמותות השונות שהוזכרו.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ישנה רשימה שלמה של גופים, ישנו אירגון מנוף דרום לציון, וכמובן אירגונים של מרכז היגוי של עולי אתיופיה, והג'וינט ברוקדייל.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: לחלקם גם יש תקציבים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: איגום משאבים משמעותו גם איגום משאבים חשיבתיים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ישנם הרבה מאוד גורמים שמטפלים בנושא, ואני חוששת שבין לבין אנו עלולים להפיל בין הכסאות את הטיפול.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: מכל מקום בודאי שיש מקום לאיגום משאבים חשיבתיים בין משרד הקליטה ומשרד החינוך.

צבי הנדל: ברצוני לשמוע השלמה ממשרד החינוך, לפני שנעבור למשרד הקליטה.

צבי הנדל: ניסים אלייקים, בבקשה.

ניסים אלייקים: ברצוני לציין כי החינוך הדתי למעשה היה הראשון שקלט את עולי אתיופיה בשנת 84'.

ניסים אלייקים: כמעט מאה אחוז קליטה של יהדות אתיופיה.

ניסים אלייקים: כיום אנו עומדים על כשבעים וחמישה אחוזים מילדי אתיופיה בחמ"ד.

ניסים אלייקים: עשרים וחמישה אחוזים בערך נמצאים כבר בחינוך הממלכתי.

ניסים אלייקים: נקודה נוספת שברצוני לציין הינה שאין קליטת ילדי אתיופיה במערכות חינוך אחרות, דהיינו בחינוך המוכר שאינו רישמי, בין אם החינוך החרדי של אגודת ישראל או החינוך של ש"ס.

ניסים אלייקים: אין קליטה של ילדי אתיופיה שם.

ניסים אלייקים: גם לא בחב"ד, שהוא כפוף לחינוך הממלכתי דתי.

ניסים אלייקים: מנכ"לית משרד החינוך העלתה כאן נקודה מאוד חשובה, שמדובר עליה מאז תחילת העליה האתיופית.

ניסים אלייקים: לו הפיזור או הקליטה של יהודי אתיופיה היה פיזור נכון ברחבי מדינת ישראל לא היתה מתעוררת בכלל בעיה.

ניסים אלייקים: סך כל ילדי אתיופיה, לו היו פזורים ברחבי הארץ, היו מהווים במאה אחוז שלהם, בחמ"ד, כשישה עד שבעה אחוזים בלבד מכלל התלמידים, והם היו משתלבים בצורה תקינה ובריאה, לטובת הקולטים ולטובת הנקלטים.

צבי הנדל: חשוב לזכור כי הדברים הללו, כאשר מדובר בבני אדם, הינם מורכבים יותר מעניין טכני של פיזור.

צבי הנדל: לאנשים יש צורך להיות קצת בחבורה, רוצים שכנים וקרובים באיזור מגוריהם.

ניסים אלקיים: דבר זה יכול להתקיים גם בירושלים, בתל אביב, בהרצליה, ברעננה, בפתח תקווה ובכל הערים האלה שהזכרתי אין ילדי אתיופיה.

ניסים אלקיים: הבעיה שהעולים מרוכזים מאוד בדרום ובצפון, ומרוכזים בלוד ובנתניה, ובחדרה, ונוצרים כיסים גדולים מאוד של אוכלוסיית עולים במקומות אלה.

ניסים אלקיים: כפי שצויין בתחילת הדברים, באשקלון למשל אחוז התלמידים הינו ארבעים אחוזים ומעלה בבתי הספר הממלכתיים דתיים.

ניסים אלקיים: זה מצב בלתי סביר ובלתי מתקבל על הדעת.

ניסים אלקיים: יחד עם זאת ברצוני לציין, למרות כל האמור ולמרות כל הקשיים, את הנתונים של זכאי תעודות הבגרות.

צבי הנדל: אבקשך להתמקד כרגע בהצעות בנושא הנדון.

ניסים אלייקים: רק אומר שלמרות כל הקשיים כמות התלמידים מעולי אתיופיה זכאי בגרות הינה בעליה מתמדת, כאשר בתש"ס הם הגיעו לארבעים ושניים אחוזים.

ניסים אלייקים: לפי נתוני המשרד, במשך ארבע שנים היתה עליה מעשרים ושבעה אחוזים לשלושים ושלושה אחוזים במספר הזכאים.

ניסים אלייקים: הממוצע הכללי במדינת ישראל הוא כארבעים אחוזים.

ניסים אלייקים: בסקטור היהודי, בחינוך הממלכתי דתי הוא חמישים ותשעה אחוזים.

ניסים אלייקים: לפני חודשיים התקיים דיון עם מנכ"ל משרד הקליטה ועם ידידי מר צמיר.

ניסים אלייקים: העלינו את הבעיה והעלינו גם הצעות לפתרון, ואני רוצה למנותם.

ניסים אלייקים: לגבי פיזור הקליטה, זו הדרך הטובה.

ניסים אלייקים: אלא אני מבין שישנם קשיים אחרים לגמרי, קשיים כספיים של המדינה, שלא יכולה להעניק משכנתאות גדולות מאוד בערים בהם מחירי הדירות גבוהים מאוד.

ניסים אלייקים: ההצעה שהעלתה מנכ"לית משרד החינוך היא על דעת מינהל החינוך הדתי, ואנחנו ביררנו את זה עם מנהיגים רוחניים של הציונות הדתית ועם הרבנים הראשיים, הרב מרדכי אליהו והרב בקשי דורון.

ניסים אלייקים: עשינו בירור גם עם הרב לאו, אשר הביע הסתייגות מכיוון מסויים.

ניסים אלייקים: אנחנו מציעים לפזר את האוכלוסיה של יהודי אתיופיה בשתי המערכות הגדולות, החינוך הממלכתי והחינוך הממלכתי דתי, כאשר לאלה שילמדו בחינוך הממלכתי, כמו שציינה מנכ"לית המשרד, החינוך הממלכתי דתי מוכן להרתם ולקחת מורים בעלי רקע יהודי יהדותי ומיומנים גם בדרכי עבודה עם ילדי אתיופיה, ויש לנו הרבה מורים כאלה, והכיתות תלמדנה בחינוך הממלכתי עם ליווי של החינוך הממלכתי דתי.

ניסים אלייקים: לדעתי זה יכול להיות פתרון מצויין, גם לילדים עולי אתיופיה ובודאי גם לילדים הישראלים הותיקים.

ניסים אלייקים: הדבר האחרון שאנו מציעים הוא אפשרות מקבילה, ולאו דווקא אלטרנטיבית, להצעה הקודמת.

ניסים אלייקים: וזאת על סמך ניסיון העבר ובאישורו של מנכ"ל משרד החינוך לשעבר, ד"ר שמשון שושני.

ניסים אלייקים: במקומות בהם ישנו אחוז גבוה מאוד של ילדי אתיופיה ואין מספיק בתי ספר לקלוט אותם באחוזים סבירים, ניתן לפתוח חטיבות צעירות לילדי אתיופיה במרכזי הקליטה.

ניסים אלייקים: הדבר נעשה בעבר, בחצרות יסף ובחיפה, בנווה כרמל, והיו הצלחות טובות מאוד מבחינה לימודית וחינוכית.

ניסים אלייקים: אחרי כיתה ג' ילדים אלה פוזרו בבתי הספר במרחבים הקרובים, אם כי לצערי הרב לפעמים היה עליהם לנסוע עד שעה וחצי נסיעה בכדי למצוא פיזור נכון.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: ברצוני להודות לחברי הוועדה.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: אתם היחידים שנעניתם לפנייתנו ושמעתם את קולנו.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: פנינו לשרים אך קיבלנו תגובה רק מכם, ועל כך אני באמת מודה לכם.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: לא אחזור על מה שנכתב כבר ועל מה שנאמר.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: ברצוני להתמקד במתרחש בגדרה.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: בנוסף לקליטת העולים השוטפת שאנו מבצעים עד היום, קיבלנו טלפון מכמה מרכזי קליטה המודיעים לנו כי עד הראשון לתשיעי יגיעו לגדרה שלושים וחמש משפחות נוספות.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: משמעות הדבר מעל מאה, עד מאה חמישים ילדים נוספים.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: גדרה נמצאת בחודש זה בשלבי איכלוס של שכונות חדשות.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: בתי הספר מלאים, וכך גם מבני הציבור, ונאלצנו לאלתר כל מיני מבני ציבור לטובת גני ילדים ובתי ספר.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: והנה אנו מקבלים הודעות טלפוניות, שזו התקדמות בפני עצמה, על הגעתן של משפחות נוספות.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: אין לנו איפה לקלוט משפחות אלה, אין לנו איפה לשכן אותם, אנחנו בפירוש לא יכולים להתמודד עם הדבר.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: פשוט איני יודע מה לעשות.

ראש מועצת גדרה אלי רדיע: אין אצלנו בגדרה מרכז קליטה.

צבי הנדל: האם תוכלו להתמודד טוב יותר עם המצב במידה ובשנת הלימודים הבאה יודיע לך משרד החינוך באופן חריג על קבלת תקציב מיוחד בכדי לשלב תלמידים במערכת החינוך של יבנה, חפץ חיים או בתי ספר אחרים באיזור במרחקי נסיעה של עשרים דקות מגדרה?

אלי רדיע: יתרה מזאת, במשך השנים האלה אנחנו מסיעים תלמידים בתוך גדרה במטרה לפזר את ילדי העולים בכל הגנים.

אלי רדיע: אנחנו מממנים על חשבוננו את ההסעות, ואין גן בגדרה שאין בו ילדי עולים.

אלי רדיע: אבל יש פעולות שלגביהן אנחנו כבר מרימים ידיים ולא יודעים מה לעשות.

צבי הנדל: אף פעם אל תרימו ידיים.

צבי הנדל: קליטת עלייה זוהי מצווה גדולה.

אלי רדיע: בסופו של דבר מי שצריך להתמודד עם המצב זה אנחנו.

אלי רדיע: ברצוני לציין שמדובר בסך הכל בשני בתי ספר יסודיים בגדרה, ממלכתי דתי אחד וממלכתי אחד.

אלי רדיע: כך שהבעיה היא עוד יותר מורכבת.

אלי רדיע: ברצוני לשאול את מנכ"לית משרד החינוך לגבי הערתך בנושא חוק חינוך חובה לגילאי 3, 4.

אלי רדיע: אצלנו זה לא הגיע לכדי ביצוע.

4400: אני אבדוק את הנושא.

צבי הנדל: אדוני הסמנכ"ל הבכיר, מר צמיר.

חנוך צמיר: בוקר טוב לכולם.

חנוך צמיר: בתחילת דבריי אנסה לעשות קצת סדר במושגים.

חנוך צמיר: אני חושב שנזרקו פה כל מיני מושגים בחלל האויר ונראה כי אנו מערבבים מושגים, משתמשים במושגים שהם דומים בצליל שלהם אבל כל אחד חושב אחרת וכל אחד מבין אותם אחרת, ואני רוצה לעשות קצת סדר בדברים, כדי שיהיה לנו איזה מכנה משותף בדיון הזה, ואולי בדיונים נוספים שיהיו אחריו.

חנוך צמיר: קודם כל, צריך להבין, האוכלוסיה האתיופית במדינת ישראל מונה היום סדר גודל של כשמונים אלף נפש.

חנוך צמיר: מתוכם כשבעים אלף נפש, מזה שנים, חיים ביישובי קבע, ולא מהווים שום קליטה חדשה על שום יישוב כזה או אחר.

חנוך צמיר: במילים אחרות, במהלך השנים אותם אנשים שבזמנו היו באתרי הקרוואנים או במרכזי הקליטה, התיישבו בפתרונות הדיור הקבועים שלהם, במקומות בהם הם בחרו בדרך כלל לשבת לבד.

חנוך צמיר: לכן זהו בעצם לב העניין.

חנוך צמיר: זו האוכלוסיה הגדולה, הדומיננטית, שבעצם נמצאת במערכת החינוך, מהגיל הרך ועד לגילאים הגבוהים יותר, ולגביה הדיון להערכתי צריך להיות הרבה יותר פדגוגי, הרבה יותר מקצועי מנקודת המבט החינוכית, ביחס לכלי החינוך, שיטות החינוך, ההישגים, השאיפות והציפיות, בדומה לנושאים שנדונו בדו"ח גבי אבוקסיס.

חנוך צמיר: זהו דיון העומד בפני עצמו, והוא חשוב, וצריך לקיימו.

חנוך צמיר: ואילו כל האמירות שנאמרו כאן, והמושגים שנזרקו לחלל האויר, בדבר תיאום, פיזור והפנייה, לא נוגעים בכלל לגבי שבעים אלף מבני העדה היום.

חנוך צמיר: אני רוצה שנבין את זה ולא נברח מזה.

חנוך צמיר: זוהי הערה מהותית וחייבים לקחת אותה בחשבון.

חנוך צמיר: קיימת בעייתיות וקיים צורך בניידות ובתיאום, ואני לא בורח בזה, בפירוש יש צורך בכך.

חנוך צמיר: אלא שמושג הניידות ומושג התיאום עומדים בשלב הזה בהקשר של הקליטה החדשה של עולי אתיופיה.

חנוך צמיר: חלקנו יודע, ומי שלא יודע אז שיידע, שאנחנו נמצאים בעיצומו של גל מתגבר של עליה חדשה מאתיופיה, ואנחנו מעריכים שנסיים את שנת 2001 עם כחמשת אלפים עולים חדשים.

חנוך צמיר: לגבי 2002 המספרים עדיין לא ברורים, אבל מאוד יכול להיות שהמספרים דומים.

חנוך צמיר: השאלה של התיאום ושל הפנייתם היא אכן אמיתית, אך ורק מול האוכלוסיה הזאת.

חנוך צמיר: אוכלוסיה זו מופנית לשני צירי קליטה עיקריים.

חנוך צמיר: ואני מדבר כרגע אך ורק במושגים של קליטה זמנית.

חנוך צמיר: לא קליטת קבע.

חנוך צמיר: קליטה זמנית, כשהשאיפה שלנו שהם יהיו באותם מקומות שנים עשר חודש ולא יותר.

חנוך צמיר: במסגרת המגבלות האלה, של שנים עשר חודש, של קליטה זמנית, נתיבי האיכלוס שלנו הם שניים.

חנוך צמיר: הנתיב הראשון זה הפנייה למרכזי הקליטה הקיימים, הרגילים, הפזורים ברחבי הארץ.

חנוך צמיר: הם לא נבנו אתמול ולא שלשום, הם נמצאים באחזקת הסוכנות היהודית.

חנוך צמיר: כולנו יודעים איפה הם וכולנו מבינים גם את משמעות של הפיזור הגיאוגרפי שלהם, אבל הם קיימים, בהם יש לנו מיטות, וחלק מהעלייה החדשה מופנית לשם.

חנוך צמיר: הם לא בהכרח יישארו בחודש השלוש עשרה ביישוב הזה.

חנוך צמיר: צריך לקחת את זה בחשבון.

חנוך צמיר: אני אתייחס למעבר הזה של בין החודש השנים עשר לחודש השלוש עשרה בהמשך.

חנוך צמיר: הנתיב השני שלנו בקליטת העלייה החדשה, מעבר למרכזי הקליטה הקיימים והנמצאים, מאחר ומלאי המיטות שם אינו מספיק על פי התכנון שלנו להכיל בתוכו את כל העלייה שתגיע ב2001-, אנו מנסים, במערכת משותפת לסוכנות היהודית ולממשלת ישראל, אבל בעיקר למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית, לאתר נכסים ומבנים ברחבי מדינת ישראל, שהם בבעלות פרטית, לשכור אותם לתקופת זמן, ובעצם להפוך אותם למרכזי קליטה חדשים, בניהול של הסוכנות היהודית.

חנוך צמיר: זאת בכדי שיתרת העולים שאין להם מקום במרכזי הקליטה הקיימים יופנו למקומות אלה.

חנוך צמיר: אלה שני נתיבי האיכלוס של הקליטה החדשה.

חנוך צמיר: כמובן גם במרכזי הקליטה החדשים, ברמה התכנונית, העולים אמורים לשהות שנים עשר חודש, כמרכזי קליטה לכל דבר, ולאחר מכן הם אמורים לעבור ליישובי הקבע.

חנוך צמיר: נקודת המעבר היא משמעותית.

חנוך צמיר: בהנחה שאנחנו עושים מה שעושים, וגם זה שווה דיון בנפרד, בתקופת הזמן של שנים עשר החודש, תחת הכותרת מרכזי קליטה, נשאלת השאלה מה קורה לאחר מכן ואיך העולים מתפזרים ברחבי הארץ.

חנוך צמיר: ברצוני לתת מספר מושגי יסוד בנושא זה.

חנוך צמיר: אני חושב שנקודת המפתח הינה כיצד העולים מתפזרים.

חנוך צמיר: אף אחד לא מפזר אותם.

חנוך צמיר: אף אחד לא אומר להם לאן ללכת.

חנוך צמיר: אף אחד לא מכוון אותם.

חנוך צמיר: אנחנו מעמידים כלים, כלי המשכנתאות, לרשות כל האוכלוסיה האתיופית.

חנוך צמיר: אלה משכנתאות נדיבות, מאוד גבוהות, שאינם קיימות לגבי אף עלייה אחרת משום מקום אחר בעולם.

זבולון אורלב: האם כשמעמידים את הכלים האלה לרשות העולים גם מיידעים אותם בנושא החינוך, למשל במקום זה וזה בבית ספר ילדיכם יהיו האחוז השישים ושלושה בבית הספר, ואם תלכו למקום אחר אז יהיה לכם חינוך אולי טוב יותר?

צבי הנדל: ברצוני להעלות שאלה נוספת, האם ישנה מחשבה לשבת עם משרד השיכון ולבחון גם אופציות להקמת מרכזי קליטה בירושלים, רעננה וכדומה?

חנוך צמיר: אני חוזר לנקודת המעבר, שהיא בעצם היציאה משלב המצב הזמני ליישובי הקבע.

חנוך צמיר: המשכנתאות שניתנות אינן מאפשרות לעולים, וזה אכן מדוייק ונכון לצערי, להגיע לאותם מקומות שהוזכרו כאן, מה שאנחנו קוראים המקומות החזקים יותר, כמו רעננה שהוזכרה, או יישובים מסוג זה.

חנוך צמיר: המשכנתאות הניתנות כיום, כדי לסבר את האוזן, הינה בסדר גודל של בין שמונים לתשעים אלף דולר, ולמשפחות גדולות זה אפילו למעלה מזה, כשחלק מהותי של המשכנתא הזו הוא בכלל מענק.

חנוך צמיר: למרות זה, כדי שעולים יגיעו למקומות שאנחנו חושבים אותם לחזקים, אנחנו אכן תובעים להגדיל את המשכנתאות האלה.

חנוך צמיר: עד לרגע זה הדבר לא הסתייע.

חנוך צמיר: אבל כמובן שאנחנו תומכים במהלך מהסוג הזה כדי שאכן פיזור ומניפת היישובים תגדל ותתרחב, וכך ממילא, באופן טבעי, הלחץ על יישובים מסויימים ועל בתי ספר באותם יישובים, שהם כמובן לא החזקים ביותר, ילך ויקטן.

חנוך צמיר: הפרמטר, או שילוב הפרמטרים הבאים, הוא זה שבסופו של דבר משפיע על החלטת המשפחה או ראש המשפחה לאן להגיע.

חנוך צמיר: זהו שילוב של יכולת הקנייה של המשכנתא, מחיר הדירות השוק החופשי ובסיס משפחתי שמאוד חשוב לבני העדה האתיופית.

חנוך צמיר: כלומר הצירוף של שלושת הפרמטרים האלה, סכום המשכנתא, השוק החופשי והחיבור שבין הסכום לבין הדירות, והבסיס המשפחתי מביא בסופו של דבר את ראש המשפחה להחליט איפה הוא רוצה לגור.

חנוך צמיר: מה שניסיתי להבהיר, ואם תהיה הזדמנות נוספת אני ארחיב בנושא, זה שההחלטה היא חופשית, היא בידי האנשים.

חנוך צמיר: לשאלת חבר הכנסת אורלב התשובה היא כן, אנחנו מנסים להסביר.

חנוך צמיר: יש מעבר של מגשרים, שזה בדיוק תפקידם, במעבר הזה שבין מרכזי הקליטה ליישוב הקבע.

חנוך צמיר: המגשרים הם עולים בני העדה ותיקים, שמתמצאים בנושא ועברו גם הכשרות, והם מנסים באמת להסביר ולהעביר להם את תרומתם.

חנוך צמיר: לפעמים זה מצליח, לפעמים לא, ואנחנו במדינה דמוקרטית בה כל אדם יכול להגיע לגור במקום שבו הוא חפץ ובו הוא יכול לקנות את דירתו.

חנוך צמיר: יש לי עוד הרבה הערות לגבי הנאמר.

חנוך צמיר: ברצוני להוסיף משפט אחד, שאינו נוגע בענייני השיכון והאיכלוס אלא בענייני החינוך והפדגוגיה.

צבי הנדל: לפני שתמשיך, בכדי להוריד את מפלס המתח בדיון, אספר בדיחה בנושא.

צבי הנדל: בתפקידי כראש רשות, כשהייתי מקיים דיון על החינוך והייתי מזמין את אנשי החינוך ואת אנשי הכספים, תמיד אנשי הכספים דיברו על חינוך ואנשי החינוך רצו כסף.

חנוך צמיר: ההצעות שנאמרו פה הם בהחלט על דעתנו.

חנוך צמיר: הם הועלו באותה פגישה שהוזכרה קודם לכן.

חנוך צמיר: נושא התבססות על בתי הספר הממלכתיים הרגילים תוך גיבוי ותוספות, בהחלט מקובל עלינו.

חנוך צמיר: נושא ההסעות גם הוא מקובל עלינו, בתנאי שהמרחקים סבירים.

חנוך צמיר: לגבי השלוחות במרכזי הקליטה, זו הצעה שבהחלט אפשר וראוי לדון בה, ואני חושב שבדרך כזו אפשר לפתור את העניין.

טורוק מולט: אני מנהלת מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך.

טורוק מולט: זהו גוף בתוך האגודה לקידום החינוך, הממומן על ידי משרד החינוך.

טורוק מולט: בהתייחס למה שנאמר בנושא העמותות והאירגונים השונים שפועלים, ולאיגום משאבים, לנו אין משאב אחר מחוץ למשאב שנמצא בתוך משרד החינוך.

טורוק מולט: תפקידנו הוא לייעץ ולתת מימון של תכניות שונות.

טורוק מולט: אנחנו כתבנו נייר עמדה, וכמו שנאמר קודם, הפיזור הוא לא בעיה חדשה.

טורוק מולט: הפיזור הינו בעיה קיימת, אשר גוררת בעיה נוספת של בתי ספר שהופכים להיות רק בתי ספר של יוצאי אתיופיה, בלי קשר לעולים החדשים שמגיעים עכשיו.

טורוק מולט: כעקרון לא צריך להתמקד בבעיה באשקלון או בגדרה כרגע אלא בבעיה הכללית, איך עובדים על פתרון של בעיית הריכוז של יוצאי אתיופיה בבתי ספר שהם מאוד חלשים.

טורוק מולט: במקומות בהם ההורים הסכימו ופיזרו את הילדים בבתי ספר, כמו באשדוד ובמקומות אחרים, בתחילת השנה נתקלנו בבעיה קשה של העדר מימון להסעות.

טורוק מולט: אם אנחנו רוצים שתלמידים ילמדו בבתי ספר השונים ויהיו מעורבים, עלינו לסייע במימון כל ההוצאות הנלוות לעניין, אחרת כאילו לא עשינו כלום, מעבר לתיסכול ההורים, שהיו מוכנים לקום מוקדם, לקחת את הילדים לבית ספר, לבקר בבתי הספר המרוחקים.

טורוק מולט: בעיה נוספת הינה הילדים הקטנים הנאלצים ללכת מרחק כל כך גדול ברגל, בגלל שבית הספר נמצא במרחק של חצי קילומטר פחות ממה שממומן על ידי המשרד.

טורוק מולט: הצעתנו היא, כאשר חושבים על נושא הפיזור, ראשית יש לפנות למשפחה, להורים, ולהביא את היתרונות והחסרונות של האפשרויות השונות לאוכלוסיה שצריכה להחליט בעצמה איפה היא רוצה שהילדים שלה ילמדו.

טורוק מולט: ההמלצה לא צריכה להיות מאנשים אינטרסנטים אלא מאנשי מקצועיים, אנשי חינוך אשר צריכים לראות מה היתרונות והחסרונות של האפשרויות המוצעות.

טורוק מולט: לאחר שההורים מחליטים צריך לתמוך בזה.

טורוק מולט: כואב לי לשמוע את האמירה, זה מצווה לקלוט אתיופים.

טורוק מולט: זוהי חובה של כולנו לקלוט.

טורוק מולט: המלצה נוספת לדעתנו היא שכאשר חושבים על פיזור תלמידים צריך לחשוב גם על ילידי הארץ כילדים עולים, שכשמחשבים את האחוז הם צריכים להחשב גם כן, כי הסביבה אותה סביבה וההורים הם אותם הורים.

טורוק מולט: יכולים להיות ילדים שחלקם נולדו בארץ וחלקם בחוץ לארץ.

טורוק מולט: זה לא משנה.

טורוק מולט: לאחר שנעבוד עם ההורים יש לתמוך בהצעה של משרד החינוך או משרד הקליטה להתחייב ולהעמיד את ההסעות להורים, ולאחר מכן לתמוך בפעילויות חברתיות כדי להוסיף ולקדם את האינטגרציה.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: אברהם נגוסה, בבקשה.

30095: ראשית ברצוני לברך על היוזמה של יו"ר ועדת עליה וקליטה ויו"ר ועדת החינוך לקיים את הדיון הזה באמת בזמן, ובזמן הנכון.

30095: הבעיות שבשטח נאמרו.

30095: ברצוני להדגיש את נושא העליה החדשה המגיעה בימים אלה.

30095: אנו רואים בעליה המגיעה עכשיו בעיות קשות בעניין בית הספר ובעניין הפנימיות.

30095: אני חושב שהבעיות נובעות מחוסר תאום בפתיחת אתרי קליטה ברחבי הארץ.

30095: נפתחים אתרים ביישובים בהם כבר ישנה אוכלוסיה גדולה, ולכן אומרים שאין מקום.

30095: בעיה נוספת היא שאף על פי שנאמר כאן שיש זכות בחירה חופשית להורים, בשטח אנחנו רואים כפייה ושיטתיות.

30095: לדוגמא, מצב בו הציעו פה לשלוח, בניגוד לבחירה חופשית של ההורה, את הילד לבית ספר חילוני ולהביא לו מורים דתיים.

30095: זו דוגמא לכפייה שיטתית.

30095: דוגמא נוספת הינה הכפייה והשיטתיות במרכזי הקליטה.

30095: הסוכנות היהודית הוציאה מכתב, מאת סמנכ"ל לעניין עליה וקליטה, מר אלי אלקלעי, שלא לשלוח את הילדים לפנימיות.

30095: רבותי, ההורים מבקשים לשלוח את ילדיהם לפנימיות.

30095: זו הבחירה החופשית שלהם.

30095: ואז באה הסוכנות ואומרת לא לשלוח, ולא נותנת לעובדי עליה וקליטה, עליית הנוער ולמשרד החינוך, לכנס, לראיין או לרשום את הילדים לפנימיות.

30095: כאשר אנחנו, כאירגון וולנטרי, שדואג לזכותם של ההורים, עושים רשימה, אומרים לנו למה אתם עושים זאת.

30095: אז פה ישנה כוונה לא לשלוח את הילדים.

30095: כלומר זכות הבחירה לא ניתנת באופן גלוי.

30095: כך גם לגבי הצעתה של מנכ"לית משרד החינוך.

30095: זהו פתרון קוסמטי, ולא פתרון אמיתי.

30095: פתרון אמיתי יהיה, כאשר יש אחוז גבוה של תלמידים עולים מאתפיופיה בבית ספר מסויים, התחייבות המערכת לסדר הסעות.

30095: ההורים מבקשים פנימיות איכותיות, ישיבות ותיכוניות.

30095: העליה הזאת מבקשת את זה.

30095: ואנחנו כבר יודעים את ההצלחה של אלה שנכנסו לפנימיות איכותיות, ישיבות ותיכוניות, ואנחנו רואים לאן הם הגיעו עכשיו.

30095: לכן הצעתי היא קודם כל, לפני שפותחים את אתרי הקליטה, לתאם עם משרד החינוך והרשויות המקומיות בעניין החינוך ולבדוק האם יש מקום לילדים באותם יישובים.

30095: לפני שפותחים אתרי קליטה צריך להיות תיאום בין הסוכנות היהודית, משרד הקליטה ומשרד החינוך, אלה שלושת הגופים העיקריים, והרשות המקומית.

30095: לדעתי התיאום הזה יכול לפתור את הבעיה.

30095: הצעה נוספת בעניין פנימיות, יש לתת להורים לרשום את הילדים שלהם.

30095: כמו כן באותם יישובים בהם יש אחוז גבוה מידי של עולים בבתי הספר, משרד החינוך ורשות המקומית חייבים לסדר הסעות.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: אין ספק שקל להגיד וקשה יותר לבצע.

צבי הנדל: כולנו רוצים בהצלחת הפרוייקט הזה של קליטת עלייה, אך לעתים מעודף ציונות אנו יכולים גם לחנוק לפעמים, לכן צריך להיזהר ולשים לב.

אברהם ירדאי: אנחנו דנים בעניינים האלה כבר כמה עשרות שנים.

אברהם ירדאי: עד היום קלטנו שבעים אלף או שישים אלף עולים מאתיופיה.

אברהם ירדאי: האנשים האלה גרים בדיור קבע.

אברהם ירדאי: הם מרוכזים בריכוזים של שש מאות משפחות או חמש מאות משפחות בשכונה, ברחובות, באשדוד, בבאר שבע, בקרית גת, ברמלה, בכל מיני מקומות.

אברהם ירדאי: זו עובדה קיימת.

אברהם ירדאי: עכשיו נאמר שחמשת אלפים עולים חדשים נוספים מגיעים בשנת 2001.

אברהם ירדאי: והתחזית היא שהמספרים האלה ימשיכו לגדול בשנים הקרובות.

אברהם ירדאי: התוצאה שאנחנו רואים, התוצאה של הקליטה, כאשר מדובר בחינוך, היא חמורה ביותר.

אברהם ירדאי: אני חושב ששורש הבעיה, כאדם העוסק שלושים שנה בעליה ובקליטה, ובהיותי חלק מבני הקהילה, הוא שאנשים באים לוועדות, מדברים, והולכים, ואין פתרון.

אברהם ירדאי: הפתרון הוא בשינוי שיטת הקליטה, בשינוי מדיניות הממשלה, דהיינו לא להפנות מאות עולים נוספים לרחובות, לגדרה, לאשדוד, לבאר שבע, לרמלה, וללוד.

אברהם ירדאי: בשנה וחצי האחרונות נקלטו רק באשדוד קרוב לחמש מאות משפחות חדשות.

אברהם ירדאי: אני אומר זאת ליד אנשי משרד הקליטה, ליד כל האנשים שיודעים את זה.

אברהם ירדאי: ועוד ממשיכים להיקלט.

אברהם ירדאי: יש עוד שלושים אלף עולים, או אולי עוד עשרים אלף עולים שיבואו, לא ידוע בדיוק.

צבי הנדל: האם בדרך כלל הפיזור הינו בהכוונה מלמעלה או שעל פי רצון העולים?

אברהם ירדאי: אני אגיד לך, אני מכיר את הבעיה הזאת.

אברהם ירדאי: מדינת ישראל קולטת את העולים ומדרגת אותם בדירוג משכנתאות.

אברהם ירדאי: מי שמקבל דירוג א', הוא מקבל מאה אלף דולר.

אברהם ירדאי: מי שמקבל דירוג ג', הוא מקבל שישים אלף דולר.

אברהם ירדאי: זו היתה המגבלה של העולים לאן לכוון אותם, אם יקנו דירה בקריית גת או בגדרה או ברעננה.

אברהם ירדאי: מדובר על קליטת עלייה מאתיופיה, אנשים שבאו לחיות במדינת ישראל, להיות חלק מהעם.

אברהם ירדאי: ומה שנעשה פה, מה שהולך להיעשות ונעשה בהווה, יהיה בכייה לדורות.

אברהם ירדאי: יש לשנות את המדיניות.

אברהם ירדאי: אם יש אלפי עולים או מאות משפחות, המדינה צריכה להחליט.

אברהם ירדאי: המדיניות המדינה צריכה להיות שעולים אלה יגורו בכפר סבא או ברעננה.

אברהם ירדאי: ואם המדיניות של הממשלה היא כזאת, הם יגורו שם.

מנגסטו צלצו: אני תומך במה שאמר אברהם ירדאי.

מנגסטו צלצו: זה נכון שיש הכוונה מכוונת ותמיד שולחים לשכונות מצוקה.

מנגסטו צלצו: וזו באמת בעיה.

זבולון אורלב: על סדר היום ישנם שני נושאים, גם מדיניות הפיזור וגם נושא הקליטה בחינוך, וברור לכולנו שיש קשר הדוק וישיר בין שני הדברים הללו.

זבולון אורלב: אני חושב שהדברים שביטא אברהם ירדאי משקפים מאוד את דעתי.

זבולון אורלב: הדברים האלה ידועים כבר מהיום השני לקליטתם של יהודי אתיופיה ב1991- במבצע שלמה.

זבולון אורלב: אני בהחלט חושב שהאוכלוסיה המבוססת במדינת ישראל, האוכלוסיה השבעה, דואגת להרחיק מעצמה את משימת הקליטה.

זבולון אורלב: את מדיניות פיזור האוכלוסין במדינת ישראל קובעים פוליטיקאים המושפעים מהלכי רוח בציבור, והם לא רוצים לראות את העולים האלה, לא בכפר שמריהו ולא ברעננה ולא בעוד כל מיני מרכזים.

זבולון אורלב: ויש מדיניות קליטה.

זבולון אורלב: מדיניות הקליטה היא לשלוח את העולים למקומות שאנחנו יודעים מראש שיהיו בהם בעיות מאוד קשות.

זבולון אורלב: עוטפים את זה באיצטלה כלכלית, כי הדירות בחדרה יותר זולות מאשר הדירות ברעננה.

זבולון אורלב: זו לא טענה כלכלית נכונה.

זבולון אורלב: בסופו של דבר החברה תשלם ריבית והצמדה שיעלו עשרת מונים על מדיניות הקליטה הזאת.

זבולון אורלב: רק ברגע הראשון הדירה בחדרה יותר זולה אבל בסופו של דבר הם ישלמו פעמיים, מחיר כפול של הדירה ברעננה.

זבולון אורלב: עובדה היא שהחברה השבעה שלנו לא מאפשרת לשנות את מדיניות הקליטה.

זבולון אורלב: מדיניות הפיזור ליישובים השונים הינה מדיניות מכוונת והיא אסון לקליטת העלייה ויוצרת את כל הבעיות.

זבולון אורלב: אני חושב שאחת ההחלטות של הוועדה המשותפת היום צריכה לצאת חוצץ נגד מדיניות זו.

זבולון אורלב: הקליטה צריכה להיות לפי יישובים שמסוגלים לקלוט.

זבולון אורלב: אם תבדקו את מדיניות פיזור הקליטה תראו אי שיוויון מדהים.

זבולון אורלב: ככל שהרשות היא בעלת יכולת כלכלית יותר טובה והפרופיל יותר גבוה, כך אחוז קליטת עליה שם של עולי אתיופיה יותר נמוך.

זבולון אורלב: תבדקו בעשירונים, והדברים בולטים מאוד.

זבולון אורלב: ככל שאחוז האבטלה יותר גדול, שם יש יותר סיכוי שישלחו עולים אתיופים.

זבולון אורלב: ככל שההכנסה לנפש יותר נמוכה, לשם ישלחו את האתיופים.

זבולון אורלב: ואני חושב שאחד התפקידים שלנו הינו לצאת חוצץ נגד המדיניות הזאת, כי פה יסוד העניין.

זבולון אורלב: לגבי נושא קליטת העליה, אני, עם כל הכבוד, חולק על ניסים אלייקים, שהמשרד צריך לפגוע בחופש הבחירה של הורים באשר למגמת החינוך.

זבולון אורלב: אין מגמת חינוך של ילד דתי בבית ספר ממלכתי עם מורה דתי.

זבולון אורלב: אני לא מכיר כזאת מגמת חינוך, עם כל הכבוד.

זבולון אורלב: וזכותם של ההורים לבחור.

זבולון אורלב: אם הורה ישאל בעצתי, אומר לו ללכת לחינוך דתי.

זבולון אורלב: היום אינני עובד מדינה ומותר לי להשפיע.

זבולון אורלב: גם אני את ילדיי שולח לשם.

זבולון אורלב: אחר ישפיע עליו בכיוון אחר.

זבולון אורלב: אני לא מתעלם מהבעיות הקשות.

זבולון אורלב: קודם כל מגיע למערכת החינוך צל"ש על מה שעשתה, לכל מערכת החינוך.

זבולון אורלב: ומגיע צל"ש למערכת החינוך הממלכתי דתי.

זבולון אורלב: גם אני מחזיק את הנתונים של בחינות הבגרות.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם חברים כאן יודעים, בבחינות הבגרות של השנה שעברה שלושים ושלושה אחוזים מיוצאי אתיופיה קיבלו תעודת בגרות, מתוך תשע מאות שבעים ושמונה תלמידים שניגשו לבחינות.

זבולון אורלב: במגמות בחינוך הממלכתי קיבלו חמישה עשר אחוזים ובממלכתי דתי ארבעים אחוזים.

זבולון אורלב: חלק מהעניין נוגע למה שאמר אברהם נגוסה.

זבולון אורלב: בחינוך הממלכתי דתי, תלמיד שנכנס לישיבה התיכונית האיכותית רבותיי נכנס למעגל הצלחה.

זבולון אורלב: ואילו היום הסוכנות היהודית בולמת עולים אתיופים להיכנס לישיבות פנימיתיות מצליחות.

זבולון אורלב: בולמת אותם ולא מאפשרת לאירגונים וולונטרים לעודד את התלמידים.

זבולון אורלב: לכו למוסדות פנימייתיים איכותיים, אני אומר לכם זאת כאיש חינוך, הדבר יחלץ אתכם מהמעגל.

זבולון אורלב: ההסתברות שתקבלו שם תעודת בגרות היא הרבה יותר גבוהה.

זבולון אורלב: וגם זה לפי דעתי צריך להיות בסיכומים שלנו.

זבולון אורלב: הנושא של העומס הוא נושא בעייתי.

זבולון אורלב: מקובל עלי שבית ספר, דתי או ממלכתי, שיקבל יותר מעשרים וחמישה אחוז עולים אתיופים, מקטין את הסיכויים להצלחת התלמידים הלומדים בו.

זבולון אורלב: זאת משוואה מאוד פשוטה.

זבולון אורלב: אפשר לשים שם שישים אחוז ילדים, אך בית הספר הזה ייכשל.

זבולון אורלב: רק יכתבו ביומן לילד שהוא עלה מכיתה לכיתה.

זבולון אורלב: הילד הזה לא יצליח.

זבולון אורלב: הוא לא יתקבל לתיכון למגמה איכותית, ובתיכון הוא לא יעבור את בחינות הבגרות.

זבולון אורלב: אני יכול לומר לכם כבר היום, הילדים שלומדים בבתי ספר שיש בהם יותר מעשרים וחמישה אחוזים, קרוב לודאי שכל המאה אחוזים של האתיופים לא ירכשו תעודות בגרות.

זבולון אורלב: בואו נאמר את הדברים.

זבולון אורלב: לא תהיה להם בגרות.

זבולון אורלב: לכן, לאור מדיניות פיזור העולים הלא נכונה של הממשלה, מערכת החינוך צריכה להציל מה שהיא יכולה, ולפזר את התלמידים.

זבולון אורלב: גדרה, ויושב פה גם חברי רפי בן חיים, מנהל המחלקה לחינוך, הינה דוגמא קלאסית.

זבולון אורלב: למה לא להסיע את התלמידים לשני בתי ספר ממלכתיים דתיים חזקים, שבעים, אחד בחפץ חיים, מרחק נסיעה של עשר דקות, השני בקבוצת יבנה, מרחק נסיעה של שבע דקות.

זבולון אורלב: אני עוד לא בטוח שבתי הספר יקלטו אותם.

זבולון אורלב: שוב, עד עשרים וחמישה אחוזים.

זבולון אורלב: רבותי, אלה בתי ספר ממלכתיים וניתן להכריח אותם לקלוט.

זבולון אורלב: אני חושב שהם יהיו נכונים לקלוט.

זבולון אורלב: החינוך הדתי בינתיים גילה חלוציות רבה מאוד ושילם מחיר כבד מאוד על העניין.

זבולון אורלב: אני חושב שמי ששולח תלמידים אתיופיים לבתי ספר דתיים מעל עשרים וחמישה אחוזים חוטא חטא כבד, ואני מבין לליבם של העולים מאתיופיה, שלא ילכו לבתי הספר האלה, שידרשו שחינוך דתי אחר, בבית ספר אחר.

זבולון אורלב: שיסיעו אותם.

זבולון אורלב: זאת זכותם המלאה.

זבולון אורלב: והמשרד עם הממשלה חייבים לדאוג לכך.

זבולון אורלב: אני לא רוצה להקל ראש ולזרוק הכל למנכ"לית המשרד, אני מכיר את הבעיות המורכבות העומדות בפניה.

זבולון אורלב: ישנו מחסור בתקציבים, גם בלי הסעת האתיופים, להסיע את כל מי שצריך.

זבולון אורלב: בירושלים למשל, תלמידים אתיופים הולכים בוקר בוקר ארבעה קילומטר ברגל, כי עיריית ירושלים לא מוכנה לממן חמישים אחוז מהכרטיסיה שמגיעה להם.

זבולון אורלב: שמעתם את זה?

זבולון אורלב: ארבעה קילומטר מגבעת המטוס הולכים בוקר בוקר תלמידים.

זבולון אורלב: במסירות נפש.

זבולון אורלב: כדי ללמוד בחינוך דתי.

זבולון אורלב: יש מספיק בתי ספר חזקים במדינת ישראל, וצריך לפזר את האוכלוסיה.

זבולון אורלב: בזמנו הסיעו תלמידים מחולדה לירושלים, והצילו את הילדים האלה.

זבולון אורלב: האלטרנטיבה היתה שילמדו בגטו שלהם, שמועד לכישלון, או לשלוח אותם לבית הספר המסכן בקריית עקרון, שגם כך עמוס בעיות, כדי להכשיל אותם, ורק שלא יסעו ויהיה להם לא נוח.

זבולון אורלב: אז הם נסעו בהסעות, והיה לא נוח, אבל הצילו את הילדים האלה.

זבולון אורלב: הם למדו פה בבתי ספר איכותיים בירושלים.

זבולון אורלב: בתי הספר הכי איכותיים בירושלים פתחו את שעריהם באותה תקופה.

זבולון אורלב: לכן אני מבין לליבם של בתי הספר באשקלון.

זבולון אורלב: ופה, בכסף קטן, יחסית למשכנתאות, כי פיזור אוכלוסין זה כסף גדול, לא מדובר פה במאות אלפים, ניתן לפתור את הבעיה.

זבולון אורלב: לדעתי זה צריך להיות סיכום שלנו, שאנחנו דורשים שבתי הספר לא יקלטו מעל עשרים וחמישה אחוז תלמידים עולים, ומעבר לכך, תלמיד שרוצה מגמת חינוך, זו זכותו המלאה, להסיע אותו לבית ספר איכותי, לבית ספר טוב.

זבולון אורלב: ככל שנשקיע בחינוך כך נחסוך יותר כספים.

זבולון אורלב: החברה הישראלית, אם לא תעשה את הדברים האלה, תשלם מחירים הרבה יותר גבוהים.

זבולון אורלב: תודה.

רפי בן חיים: אני מנהל המחלקה לחינוך של גדרה, וברשות

רפי בן חיים: כם הייתי רוצה להשלים מספר נתונים.

רפי בן חיים: בעקבות הדברים העמוקים שאמר עכשיו זבולון ברצוני לומר, את חטאיי אני מזכיר היום.

רפי בן חיים: ייתכן מאוד שלא הייתי בסדר עם העדה האתיופית.

רפי בן חיים: אנחנו בגדרה נתנו להם את הנשמה.

רפי בן חיים: כל ההתכתבויות עם המשרדים יוכיחו שמעולם לא פנינו עם בעיות עולי אתיופיה, ועשינו פשוט הכל כדי להקל עליהם ולקלוט ולקלוט.

רפי בן חיים: אבל ברגע הזה אנחנו מגיעים למצב שבו לא שאני לא רוצה לקלוט אותם, אלא אם אני אקלוט אותם אני אגיע לאכזריות כלפיהם.

רפי בן חיים: כי ברגע שאני קולט אותם למוסדות הקיימים, שהם לא עשרים וחמישה אחוז כפי שאומר מר אורלב, הם מעבר לשלושים אחוז, והנתונים מוצגים בפניכם, זה אומר שגם לאוכלוסיה הותיקה שכבר הצלחתי לקלוט איכשהו בשנות התשעים, לא אצליח לתת את הפתרון הטוב ביותר, וגם לאוכלוסיה הישראלית הותיקה לא אוכל.

רפי בן חיים: לכן יש לי פה שתיים שלוש הצעות של פתרון.

רפי בן חיים: אחת מהם, אמר את זה קודם מר ניסים אלייקים, הינה החינוך המוכר שאינו רשמי, אשר בכל זאת הוא נסמך על שולחן מדינת ישראל ועל שולחנו של משרד החינוך.

רפי בן חיים: אני בהחלט הייתי מציע למצוא דרך, דרך ההחלטות של הכנסת.

רפי בן חיים: זו בעיה של מדינת ישראל, למצוא את הדרך שבה יקלטו עולי אתיופיה בכל רשתות החינוך החרדיות למיניהם.

רפי בן חיים: בסך הכל הם נסמכות על שולחנה של המדינה.

רפי בן חיים: הצעה נוספת שלי היא לחדד את הנקודה, אני רוצה באמת לקפוץ על הדברים הטובים של מר זבולון אורלב, בהתבסס על ההודעה שלנו שלא נוכל לקלוט את התלמידים, כדאי להסיע אותם, אם לחפץ חיים, אם לקבוצת יבנה, או לכל בית ספר חזק שמשרד החינוך מחליט ששם ראוי לקלוט את העולים החדשים.

צבי הנדל: אני מבקש ממך ליצור קשר עם בתי הספר שהזכרתם ולבוא איתם בדברים, תראה מה הבעיות הכרוכות בכך ותבוא למשרד החינוך עם הצעה לפתרון.

צבי הנדל: זה לא שמשרד החינוך אינו יודע למצוא פתרונות בעצמו, אבל אתה, כמי שכואב את הנושא, יכול להיות המוביל במהלך כזה.

רפי בן חיים: נאמר קודם שיש מגמה ונכונות לתאם עם הרשויות.

רפי בן חיים: אני קיבלתי במהלך חודש מאי הודעה לקונית בטלפון מתי לבוא לרשום שבעים וחמישה ילדים.

רפי בן חיים: כשאמרתי להם על מה אתם מדברים בכלל נאמר לי למה לא אמרת שאין לך מקום.

רפי בן חיים: כלומר אני אמור, אני או ראש העיר שלי, לצפות כל תרחיש ולפזר כל בוקר בכל מרכזי הקליטה הודעות, אנא אל תבואו לגדרה.

רפי בן חיים: לא יודענו, לא הודיעו לנו כלום.

רפי בן חיים: ואחר כך אם אני מחכה ואני מודיע, לצערי לא נוכל לתת שירות אמיתי, איכותי חיובי, ולכן לא אקלוט אותם לגדרה.

צבי הנדל: אני רוצה שתבינו, נוכחים פה אירגוני עולים מאתיופיה.

צבי הנדל: נתתי לכל אירגון שרשום אצלי זמן לדובר אחד.

צבי הנדל: נציגת הסוכנות עדיין לא דיברה.

צבי הנדל: אני מבין את הלחץ, אך תאמינו לי, יהיו לכם עוד הרבה הזדמנויות לדבר כאן.

צבי הנדל: דבר אחד ברור, על נושא של דו"ח אבוקסיס כבר לא נדבר היום.

שיפרה שידלובסקי: אני חושבת שחנוך צמיר הציג היטב את הנושא, ואני לא אחזור על הדברים שהוא אמר.

שיפרה שידלובסקי: ברצוני למחות על מה שנאמר שהסוכנות לא מאפשרת לילדים ללכת לפנימיות.

שיפרה שידלובסקי: הסוכנות בהחלט נותנת להורים את אפשרות הבחירה.

שיפרה שידלובסקי: מרבית האוכלוסייה שמגיעה היום אמורה לעבור גיור, ואז נאמר באמת לילדים שאם לא יצאו לפנימיות, ואני חושבת שזאת אולי פגיעה, יהיה קושי למשפחות לעבור את הגיור.

שיפרה שידלובסקי: כמו כן, לא כל הפנימיות שמוצעות הינן ישיבות תיכוניות מפוארות כפי שהוצג כאן.

שיפרה שידלובסקי: חלק מהפנימיות אינם בדיוק מקומות המביאים לאחוזי זכאות גבוהים לתעודות בגרות.

מיקי אוחיון: שמעתי את דבריו החמים של ח"כ זבולון אורלב, שמעתי את חברי אברהם ירדאי, שניהם דיברו פחות או יותר על אותם דברים.

מיקי אוחיון: הם דיברו על שינוי מדיניות ממשלת ישראל לקליטת עולים מאתיופיה.

מיקי אוחיון: אני מסכים שצריך להיות שינוי.

מיקי אוחיון: אבל אני חושב שהדיון היום הוא לא על השינוי שיבוא.

מיקי אוחיון: יש לנו בעיה של תשעים אחוז מהאוכלוסיה הזאת שכרגע עובדה קיימת שהיא נמצאת בשישה עשר יישובים, היא נמצאת שם ולה צריך לתת פתרון.

מיקי אוחיון: על הבאות אני לא בטוח, במציאות הכלכלית החברתית הפוליטית שקיימת במדינת ישראל, גם המדיניות תשתנה.

מיקי אוחיון: אלא שעד שתשתנה יקחו עוד כמה דורות.

מיקי אוחיון: לכן אני חושב שאסור להסית את הדיון האמיתי באמירות כאלה.

מיקי אוחיון: נשנה, נגדיל את המשכנתאות, והכל טוב ויפה.

מיקי אוחיון: עלינו לדון היום ולהוציא הנחיה לפיה באותם יישובים בהם נמצאים היום ילדים הזקוקים להסעות, צריכה להתקבל החלטה מה קורה בשנת הלימודים הקרובה.

מיקי אוחיון: תשעים אחוז תושבי הקבע כנראה, גם אם רכשו במשכנתאות המוגדלות, מאיפה שהם קנו, לא נצליח להזיז אותם.

מיקי אוחיון: עוד משפט בנושא בדיקת כיוונים בבתי הספר של ש"ס, חב"ד, אגודת ישראל.

מיקי אוחיון: השבוע קראתי שלא מוכנים לקבל ילד בבני ברק, ומסיעים אותו לגן שמואל.

מיקי אוחיון: אז יש לבחון את הנושא.

מיקי אוחיון: אני חושב שזה לא רציני.

מיקי אוחיון: אני אשמח מאוד אם יבוא הדבר בצורה מרושתת, גם מהם.

חוגי עופר: במעין החינוך התורני יש הוראה של הרב עובדיה לקבל כל ילד אתיופי למוסדות של מעין החינוך התורני.

חוגי עופר: ואני אומר לכם שכל ילד שלא יסכימו לקבל אותו, שיפנה אלי.

נגיס מנגשה: אני מנהלת עמותת פידל, העוסקת בהכשרת מגשרים חינוכיים ושילובים בעבודה בבתי ספר.

נגיס מנגשה: היום העמותה שלנו עובדת בקרוב לשבעים בתי ספר.

נגיס מנגשה: אני שומעת את הדיון וסבורה ששום בעיה לא תיפתר בדרך זו.

נגיס מנגשה: שש עשרה שנה אני בארץ, אני משתתפת בדיונים האלה כבר מספר שנים, מקבלים החלטות, ושום החלטה לא יוצאת לפועל.

נגיס מנגשה: היום אנחנו מדברים על הסעות ילדים לבתי ספר אחרים, על פיזור ילדים.

נגיס מנגשה: פיזור הילדים ממקום זה למקום אחר לא יפתור את הבעיה.

נגיס מנגשה: הילדים יוצאי אתיופיה יסעו מרחובות לבתי ספר אחרים רחוקים יותר, וישבו עם ילדים אחרים לא יוצאי אתיופיה.

נגיס מנגשה: זה לא פתרון.

נגיס מנגשה: זה באמת פתרון קוסמטי בלבד.

נגיס מנגשה: כל בית ספר שיקלוט ילדי אתיופיה, כל עוד אין לו משאבים נוספים, כל עוד לא יהיה חיזוק לאותם בתי ספר, העברת הילדים למקום אחר לא תסייע.

נגיס מנגשה: הרמה הלימודית של אותם ילדים שעוברים מבית ספר לבית ספר היא לא ברמה לימודית של אותם ילדים ותיקים בבית ספר.

נגיס מנגשה: להביא את אותם תלמידים לאותה רמה, לתת להם סיוע, דורש משאב נוסף.

נגיס מנגשה: אם לא יהיה משאב נוסף, העברה, נסיעות מהבוקר עד הערב, להעביר ילד ממקום למקום, זה לא יעזור.

נגיס מנגשה: אני פונה למנכ"לית משרד החינוך להביא לידיעתך גבירתי, לתת כסף רק להסעה של ילד אינו מספיק.

נגיס מנגשה: צריך לחזק את אותם בתי ספר שיתנו את המקסימום האפשרי, בסיוע בשיעורי עזר, בסיוע בצרכים המיוחדים של אותם ילדים.

נגיס מנגשה: אני רוצה לתת דוגמא של בית ספר.

נגיס מנגשה: בית ספר רמב"ם בנתניה, זה בית הספר הכי בעייתי.

נגיס מנגשה: היו המון דיונים כאן בנושא זה.

נגיס מנגשה: אפילו מנהלת בית הספר שעמדה לדין, התהליכים היו תהליכים משפטיים.

נגיס מנגשה: בבית הספר הזה לומדים מאה תשעים ותשעה ילדים.

נגיס מנגשה: מתוכם ארבעים ילדים ותיקים, גם הם רובם עולים מקווקז.

נגיס מנגשה: זו קליטה, זו אינטגרציה?

נגיס מנגשה: מאה וחמישים ילדים עולים מאתיופיה.

נגיס מנגשה: בכיתה א' ילדים יושבים, נכנסנו לכיתה וראינו שני ילדים לא יוצאי אתיופיה.

נגיס מנגשה: כולם יוצאי אתיופיה.

נגיס מנגשה: היה דיון עם ההורים, הוקמה ועדה, ועדה במשרד החינוך.

צבי הנדל: סליחה, אני רוצה להבין, את אומרת שאת נגד הסעות, ואת מסבירה לנו שזה לא טוב,

נגיס מנגשה: אני אסביר את עצמי.

נגיס מנגשה: אני אומרת שפיזור ילדים מבית ספר א' לבית ספר ב' אינו פתרון טוטאלי.

נגיס מנגשה: הפתרון האמיתי הינו לאחר הפיזור לתת משאבים הדרושים לבתי הספר.

נגיס מנגשה: אבל אינני פוסלת את הפיזור.

נגיס מנגשה: ההצעה צריכה להיות, כמו באשדוד, משרד החינוך נתן הוראה להשתתפות.

נגיס מנגשה: אלא שהרשות המקומית לא קיבלה את הכסף במחצית השנה והיא ביטלה את ההסעות.

נגיס מנגשה: משפט אחרון, אני פונה לגבי בית ספר רמב"ם בנתניה, תשעים ילדים עולים מאתיופיה שנמצאים בו, התקבלה החלטה על ידי ועד הורים להשאיר את בית הספר ולפזר את הילדים.

נגיס מנגשה: בית הספר הזה קיבל מכתב של קיצוץ.

נגיס מנגשה: אני באתי עם המכתב של ועד ההורים.

נגיס מנגשה: אני מבקשת לקבל החלטה, אני פונה אליך גבירתי המנכ"לית, לקבל החלטה על בית הספר הזה, היום או מחר, מה צריך להיות גורלו כדי שיימצא פתרון לילדים.

חן ליפשיץ: שמי חן ליפשיץ, אני עובדת במכון ברוקדייל.

חן ליפשיץ: הגעתי לכאן בהקשר אחר אבל אני רוצה בכל זאת לתת איזו שהיא מילה מהידע שאנחנו צברנו בנושא זה.

חן ליפשיץ: בתי הספר עתירי העולים, ממחקרים עולה שהם קורסים מסף של אחוז מסויים.

חן ליפשיץ: אחוז נמוך ביותר פחות מתארגן, אחוז הבינוני מתארגן, אחוז הגובה לא מתארגן.

חן ליפשיץ: אני מצטרפת לדעה שאנשים פה הביעו, שבסך הכל המצב הוא סטאבילי.

חן ליפשיץ: רוב המשפחות לא יקבלו עכשיו משכנתאות נוספות כדי לעבור.

חן ליפשיץ: אני חושבת שחייבת להתקבל איזו שהיא החלטה לגבי בתי ספר שהם עתירי עולים, שכיום אין מספיק משאבים כדי לעזור לילדים בהם.

חן ליפשיץ: הייתי נותנת רשימה של המלצות.

חן ליפשיץ: יש שלושה מעגלים.

חן ליפשיץ: תלמיד, הורה וצוות החינוכי של בית הספר.

חן ליפשיץ: ברמה של התלמידים, ואני לא צריכה לספר פה לקהל על המאפיינים של תלמידים ומשפחות יוצאי אתיופיה, ללא עזרה של מועדונית אחרי הצהריים הילדים האלה לא יוכלו להכין את שיעורי הבית, לא ללמוד למבחנים, ולא לעשות כלום.

חן ליפשיץ: ללא ארוחת צהריים חמה הם לא יכולים להישאר במועדונית.

חן ליפשיץ: ללא ציוד לימודי, שהיום הוא ניתן, באמצע שנת הלימודים, רק לילדים שעלו מ91-' ולא לכלל התלמידים, שום ילד לא יכול להצליח.

חן ליפשיץ: וכן ללא שיעורי עזר ותיגבור לימודי.

חן ליפשיץ: כמו כן יש צורך בעזרה להורים, באיזה שהם סדנאות.

צבי הנדל: את חוזרת כמעט על כל מסמך אבוקסיס, והוא ארוך.

חן ליפשיץ: יש צורך בתמיכה גם לצוות החינוכי.

חן ליפשיץ: זה לא קורה היום, באופן גורף.

חן ליפשיץ: חייבת להתקבל איזו שהיא החלטה שבתי ספר עם אחוז מסויים של עולים חייבים לקבל את העזרה הזאת.

צבי הנדל: אני רוצה להעיר הערת ביניים למנכ"לית משרד החינוך, שודאי נכנסה במרץ למשרד.

צבי הנדל: קורה לעיתים, שהמשרד מעביר חלקים גדולים מאוד מהנאמר במסמך אבוקסיס, ובית הספר מקבל את זה, באהבה גדולה, בשעות שבועיות נוספות, והוא עושה עם זה דברים.

רמי סולימני: שמי רמי סולימני, אני ראש אגף חינוך ונוער בג'וינט.

רמי סולימני: אני פועל הרבה מאוד בתחום קליטת עולי אתיופיה, בתחום החינוך בעיקר.

רמי סולימני: אני רוצה לנצל את האתגר שזרקה מנכ"לית משרד החינוך לגבי גיל הרך.

רמי סולימני: לפני שלוש שנים יצאה יוזמה של משרד החינוך והקואליציה החינוכית, להתמקד בגיל הרך.

רמי סולימני: גייסנו מיליון דולר מקהילת קליבלנד והתכנית הזו גדלה.

רמי סולימני: היום יש פוטנציאל לשמונה מיליון דולר נוספים.

רמי סולימני: כך שהרעיון הוא שכל ילד אתיופי, מלידה עד גיל שש, יקבל תכנית, כאשר לוקחים בחשבון את הקהילה ואת ההורים שלו.

רמי סולימני: התכנית הזאת מיושמת בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה ובעיקר משרד החינוך, שזו היתה יוזמתו.

רמי סולימני: בזמנו ניתן מיליון דולר, והקהילה התגייסה לעניין הזה.

רמי סולימני: היום יש הזדמנות להרחיב את הפעולה בעשרת היישובים עתירי העולים, בתנאי שיהיה מצ'ינג לכסף הזה, שכרגע נמצא בידי.

רמי סולימני: אני חושב שזו הזדמנות בשבילנו להענות לאתגר שהועלה כאן.

רמי סולימני: קיימים תקציבים היום לטיפול בגיל הרך יוצאי אתיופיה, ואני חושב שיש מקום לשיתוף פעולה כרגע כדי לממש את הרעיון.

דני תקה: שמי דני תקה, ואני מורה למתמטיקה.

דני תקה: אם היו לי כמה דקות, הייתי יכול ממש להסביר את מה שקורה.

דני תקה: יש בעיות של קליטת מורים עולים מאתיופיה במערכת החינוך.

דני תקה: אני אישית כרגע עובר הכשרת מורים במט"ח, אנחנו עשרים וארבעה, ולעשרים מורים עדיין לא נמצאו מקומות עבודה.

מזור: שמי מזור, חבר מועצת העיר באר שבע, יועץ השר למשרד הדתות.

מזור: שמענו דברים יפים, הכל מקובל, טוב ויפה, אבל דבר אחד פה מציק לי, שנאמר שברשת החינוך התורני לא קולטים את העדה האתיופית.

מזור: אני רוצה לומר שזה לא נכון, ואני רוצה לבוא בהצעה כזאת.

מזור: את העדה האתיופית דוחסים בחינוך הממלכתי דתי, וכמעט נשאר ממלכתי בלי דתי.

מזור: תשעים וחמישה אחוז מהם לא ממשיכים את הדת,לא ממשיכים את הדרך הזאת.

מזור: אנא, תסיקו מסקנה מכך.

מזור: מעין החינוך התורני, ברשותו של הרב עובדיה, שהוא שהביא אותם באחריות מלאה ומוכן לקבל אותם, רק לבוא אליהם בהצעות.

מזור: בחצי מחיר.

צבי הנדל: תודה רבה לדוברים, אני מאוד מתנצל בפני מי שלא הספיק לדבר.

צבי הנדל: גבירתי המנכ"לית, בבקשה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אם יורשה לי, בלהט היצרים, ברצוני לברך על הדיון.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: למרות כל מה שקראתי, החומרים שקראתי קודם לדיון, למדתי כאן רבות, והרושם שנוצר אצלי הוא שיש רצון עז מקרב עולי העדה האתיופית להישאר בחינוך הממלכתי דתי, או כל חינוך דתי שהוא.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: כמו כן שמעתי היטב את אמירתו של ח"כ זבולון אורלב, שאינו מקבל בברכה את הפתרון שהוצע על ידי בשם המשרד, שאנחנו, למען הפיזור, נסתייע גם במערכת הממלכתית על ידי מורים דתיים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אי לכך, כפי שאני הבנתי את הדיון, אני מבינה שמהות הבעיה היא הפיזור הלא נכון של הילדים והעומסים שאינם מאפשרים לילדים האתיופים להתקדם.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: לכן, לא דנו כמעט בתכניות.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני מצרה על קיצוץ שנעשה בהיקף של מיליון וחצי שקלים, בכלל נעשה קיצוץ בתקציבי המשרד, וספציפית למשאבים של העדה האתיופית קוצצו מיליון וחצי שקלים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אנחנו עושים מאמצים להחזיר לפחות חלק מהסכום שקוצץ.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: בגין הקיצוץ הזה גם קוצצו תכניות כמו אתגר ותכניות יפות אחרות.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: ברצוני לומר שאני בהחלט מבקשת להעזר בתקציב מיוחד, נוסף, רק לנושא ההסעות, כדי שאנחנו, בתיאום עם מרכז הקליטה, נוכל לפזר את הילדים ביותר מקומות, על פי איזה שהוא היגיון של לא יותר מידי קילומטרים על הכביש, דבר שהוכח כמצב שכדאי להימנע ממנו.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אנחנו רואים כמה הרוגים יש לנו מדי שבוע.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אבל בלית ברירה, עד שתשונה שיטת המשכנתאות ועד שיפזרו את העולים באופן אחר, כרגע כפי שנאמר פה המצב הוא נתון, המצב הוא של ריכוזים וחייבים לטפל במצב הקיים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני מקבלת את ההמלצה, של עשרים וחמישה אחוז ריכוז בכל כיתה ובכל בית ספר ומעבר לזה לעשות מאמץ אדיר לבזר ולהסיע את התלמידים למקומות דתיים אחרים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני אקדם בברכה כל נכונות של מוסדות המוכר שאינו רישמי להירתם למשימה הזאת, וזה יקל על הפיזור גם מבחינת ההסעות.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: חשוב ובצדק לשמוע את דעת ההורים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אנחנו לא בגישה פטרנליסטית של שנות החמישים.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אני חושבת שאחם זה נכון לקבוע להורים בעניין הזה.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: אם יש שני גוונים לחינוך הדתי, בין אם זה הרישמי או המוכר, כדאי גם לשמוע את דעתם של ההורים, ואם הדלתות פתוחות, אז לצד חוות הדעת של ההורים ורצונם, אני חושבת שבתקשורת נכונה צריך לעשות מעשה ולבזר אותם יותר, לפזר אותם יותר.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: לגבי התכניות, מאחר ויש לנו מסקנות לגבי תכניות טובות יותר ופחות טובות, אלה התכניות שאותם נסייע לבתי הספר לממש.

מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש: לגבי המשאבים אני מתחייבת שכל משאב שהולך איתו הילד לחינוך הממלכתי דתי ילך איתו גם לחינוך המוכר.