ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 146, 2001-06-27 00:00

צבי הנדל: בוקר טוב לכולם.

צבי הנדל: אני מקדם בברכה את שרת החינוך שהגיעה לוועדתנו.

לימור לבנת: תודה.

צבי הנדל: שנינו חדשים יחסית בתפקיד, אני עוד חדש ממנה, אבל אם אני אצליח להיכנס לתפקידי כמו שהיא נכנסה לתפקידה – לפחות הרושם שזה עושה – אז יש לי סיכוי להצליח.

צבי הנדל: יש בחיים סוגים של מקצועות שהם קשים, אבל כל אחד מאתנו משוכנע שהוא מומחה להם.

צבי הנדל: יש דוגמאות מכל התחומים האפשריים.

צבי הנדל: למשל במלונאות, כל אחד שהיה פעם בחייו בבית מלון משוכנע שהוא מומחה למלונאות.

צבי הנדל: בחינוך על אחת כמה וכמה, כי כל אחד מאתנו היה בבית-ספר או הילד שלו הולך לבית-ספר ואז הוא ודאי משוכנע שהוא מומחה בלתי-רגיל לחינוך.

צבי הנדל: ומאחר שזה נמצא גם בכל בית, כל אחד גם נוגע בדבר, וזה אחד הנושאים היותר רגישים ויותר מסובכים, כי אנחנו עוסקים בנפשם של הנערה/נער, תחום שהפרות בו הם בדרך-כלל לא מיידיים.

צבי הנדל: לוקח הרבה זמן כדי לדעת אם הצלחת או לא.

צבי הנדל: קשה מאד לעשות בו שינויים קצרי טווח, ועל אחת כמה וכמה כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה שהוועדה הזאת עוסקת בה, עולים חדשים, שהמסובכות שם היא עשרת מונים גדולה יותר, לא בגלל שחס-וחלילה טיב הילדים פחות טוב אלא היקף הנושאים שמולם צריך להתמודד הוא לאין ערוך גדול יותר מאשר תלמיד ישראלי ממוצע.

צבי הנדל: ...

צבי הנדל: אנחנו מדברים כמובן על ממוצעים.

צבי הנדל: יש גם פה, גם שם צרות מיוחדות.

צבי הנדל: לכן ההתמקדות וההארה על התחום הזה של ילדים-עולים חדשים חשוב לנו מאד, כי בסופו של דבר זה עתיד המדינה שלנו והילדים האלה מהווים חלק נכבד, אמנם פחות ממספרם באוכלוסייה, עדיין הם צריכים לקבל אצלנו חינוך בנושא מספר ילדים למשפחה, אבל גם כך יש לנו הרבה עולים והם מחייבים טיפול מיוחד.

צבי הנדל: אני רוצה, ברשותך, כבר בתחילת דבריי לכוון אותך לשתיים – שלוש נקודות שמעניינות אותנו בוועדה, מעבר לפריסה הכללית שתתני לנו בתחום הזה, ואומר זאת רק בנקודות מיקוד.

צבי הנדל: מלה או שתיים על יישום המלצות ועדת אבקסיס בקשר לילדים מעולי אתיופיה.

צבי הנדל: קיצוצים בתקציב תוכנית היל"ה בראשות חסות הנוער.

צבי הנדל: הנתונים האחרונים שקיבלתי מצביעים על קיצוץ שמאד משפיע, ודאי על מפעלי הקיץ ואולי גם בהמשך.

צבי הנדל: סוד גלוי הוא שמספר העולים בתוך התוכנית הזאת הוא סדר-גודל של שליש מהתלמידים, הרבה מעבר לחלקם באוכלוסייה.

צבי הנדל: חשוב לציין שנושא הנשירה נדון כבר בוועדות שונות.

צבי הנדל: על הפרק עמד הענין שמספר הנושרים בין התלמידים-עולים הוא בערך כפול מהיקף הנשירה באוכלוסייה הוותיקה, ובסופו של דבר אלה הילדים שמגיעים לטיפול בתוכניות המיוחדות האלה, שבתוכן חסות הנוער, ולכן קיצוץ מאד דרסטי בתחום הזה הוא נזק מיידי כמעט.

צבי הנדל: נקודה אחרונה שהייתי רוצה לדבר עליה הוא אולפני הגיור.

צבי הנדל: קיבלנו בוועדה דיווח ממנהל האגף לחינוך מבוגרים שהתקציב אוזל ואין לו תקציב להוסיף.

צבי הנדל: אולפני הגיור, כמו שאר האולפנים נמצאים בצד של ההוראה בידי משרד החינוך.

צבי הנדל: איפה אנחנו עומדים בנקודה הזאת?

צבי הנדל: בבקשה גברתי השרה.

לימור לבנת: בוקר טוב.

לימור לבנת: אני מברכת על הדיון הזה.

לימור לבנת: יש שורה של דברים מאד חשובים.

לימור לבנת: הדיון נוגע לשורה של נושאים, ואני מבינה שחלק ניכר ממנו מוקדש לנושא קליטת ילדי העולים יוצאי אתיופיה.

צבי הנדל: גם.

לימור לבנת: אקדים ואומר שמדינת ישראל היא מדינה שקצב קליטת התלמידים והעולים בה הוא הגבוה בעולם בממוצע רב-שנתי בפער אדיר לעומת מדינות אחרות בעולם, וכמובן שהעובדה הזאת מטילה אחריות מיוחדת וכבדת-משקל וגם כבדת-תקציב על מדינת ישראל.

לימור לבנת: אני יודעת שחדשות לבקרים מתקיימים דיונים בכל מיני התראות ואיתותים שעוד מעט המאזן הדמוגרפי במדינת ישראל יביא לכך שלא יהיה פה יותר רוב יהודי.

לימור לבנת: אני זוכרת דיונים מהסוג הזה גם ערב העלייה הגדולה שהחלה מארצות חבר העמים בשנות התשעים, והנה באה עלייה גדולה והפכה את הנתונים האלה על פניהם, מה שמראה שלא צריך אף פעם לאבד את התקווה ואת האמונה, וגם את הפעולה למען הגברת העלייה.

לימור לבנת: רק לסבר את האוזן, הנתון שקיבלתי לפני יומיים, בתוך חוברת נתונים שנוגעת בכלל לנושאי ההשכלה הגבוהה בישראל – נתוני השוואה בין-לאומיים על מערכת החינוך בישראל בכלל, אנחנו רואים כאן שבשיעור מאזן ההגירה, מהגרים נכנסים פחות מהגרים יוצאים בממוצע רב-שנתי – אם, למשל, שבדיה עומדת ב-0.24%, גרמנה ב-1% וקנדה, שנחשבת דווקא למדינת הגירה ב-0.6%, וארצות-הברית ב-0.3%, אז ישראל נמצאת ב-1.65%.

לימור לבנת: זה נותן איזו שהיא אינדיקציה על מרכזיות הנושא הזה כפי שצריכה להיות בחיי מדינת ישראל, ומצד שני על העול התקציבי, וגם את זה צריך לומר, שזה מטיל על המדינה ושלא תמיד היא עומדת בו בצורה מספיק נכונה ומכובדת, אם כי בסך-הכל אני חושבת שהמדינה עשתה עבודה יוצאת מהכלל ואדירה, וגם המשרד החינוך במהלך השנים, כדי לדאוג שאכן הקליטה תתבצע בצורה האופטימלית.

לימור לבנת: אני מאמינה שהצלחנו למנוע חלק מהקיצוץ הזה וכתוצאה מכך נוכל להחזיר חלק מאותם קיצוצים גם לתוכניות ופעולות שלגביהן נאלצנו לקצץ.

לימור לבנת: בנושא ההשתלמויות היו פרסומים – זה לא נוגע דווקא לעלייה אבל זה נוגע גם, הטיפול בעולים – לפני ימים אחדים כאילו כל ההשתלמויות בוטלו או קוצצו או הופסקו.

לימור לבנת: הידיעה היתה לא נכונה, אבל התבססה על זה שלמעשה תקציב השתלמויות לשנת 2001 נגמר לפני שאני הגעתי להסתכל עליו אפילו.

לימור לבנת: פשוט מיצו אותו במחצית הראשונה של שנת 2001, מה שיוצר כמובן קושי מאד גדול.

צבי הנדל: אם מקצצים 4%, ואני מבין שזה יעלה בימים אלה בוועדת הכספים, זאת אומרת שהקיצוץ הוא מתחילת יולי.

לימור לבנת: כן, זה עומד על הפרק.

צבי הנדל: בעצם שנת הלימודים הנוכחית הסתיימה.

צבי הנדל: זאת אומרת שאת הולכת לקצץ - - -

לימור לבנת: פי שלושה מהסכום יקוצץ.

לימור לבנת: בדיוק על זה היה הוויכוח שלי המאד-מאד קשה מול האוצר, ולכן אגב לדעתי האוצר גם לא הביא את זה במהלך החודש האחרון, כי אמרתי שאני לא אוכל לקצץ את זה.

לימור לבנת: אנחנו לא הגשנו תוכנית קיצוצים.

לימור לבנת: אין קיצוץ בתקציב המשרד בנושא היל"ה, אבל הגידול במספר התלמידים הכספים חולקו כך שהם ליותר תלמידים, מכיוון שאנחנו נקטנו זהירות בגלל הקיצוץ שתוכנן, כפי שאמרתי עכשיו, ולכן הודענו מה שהודענו גם למנכ"ל משרד העבודה והרווחה.

לימור לבנת: עדיין לי לי את השורה האחרונה.

וילמה מאור: זאת אומרת שבקיץ יהיו השתלמויות?

לימור לבנת: בקיץ בכל מקרה יהיו גם השתלמויות.

לימור לבנת: תהיה פעילות קיץ בהיקף של 7,800 שעות.

אודי בהט: במקום 19,800 שעות.

לימור לבנת: גם מה שאני אומרת כאן הוא עוד לא סופי.

לימור לבנת: אני מקווה שבמהלך הישיבה אני אדע אם זה העדכון הסופי או שיהיה מעבר לזה.

לימור לבנת: יש המון בעיות, לא רק בנושאים האלה.

לימור לבנת: אני לא אלאה אתכם עכשיו בשורה ארוכה מאד של בעיות שאנחנו משתדלים לפתור אותן.

לימור לבנת: לא הכל ניתן לפתור, בכלל לא הכל ניתן לפתור לשביעות-רצוני, אני אומרת את זה באופן מאד ברור.

לימור לבנת: במכתבה של רונית תירוש מיום 19 ביוני, שלאחר שהוא נכתב הושג הסדר עם האוצר, לפני יומיים, בערב, שמקטין את הקיצוץ הצפוי בתקציב משרד החינוך.

לימור לבנת: אתמול קיימנו שיחה נוספת בענין הזה.

לימור לבנת: על כן אנחנו נבדוק שוב.

לימור לבנת: כרגע אני לא יכולה להשיב על זה, כי לא הספקנו, אבל נבדוק שוב מה יקרה בתשס"ב אשר לתוכניות הקיץ.

לימור לבנת: באותו מכתב מ-19.6 שאנחנו עומדים מאחוריו מדובר על סל שעות בסיסי של 7,800 שעות, וגם אם זה לא יענה על כל הצרכים, זה מה שיש כרגע לאור הנסיבות ולאור הבעיות שהזכרתי קודם.

לימור לבנת: אומר יותר מזה.

לימור לבנת: יש גידול במספר התלמידים והגידול הזה היה צריך לתת מענה תקציבי בגידול גם בתקציב, באופן נורמלי.

לימור לבנת: לא רק שאין גידול, יש קיצוץ.

לימור לבנת: שוב, לקראת תקציב 2002 הודיע ראש הממשלה, ואני מציעה שגם הוועדה כאן באמת תאמר את דעתה בקול ובאופן ברור.

לימור לבנת: הדיונים לגבי 2002 בכלל עדיין לא החלו.

לימור לבנת: ראש הממשלה אמר באופן הברור ביותר, גם בפומבי, שהוא מתכוון להגדיל את תקציב החינוך ב-2002.

לימור לבנת: אנחנו מצדנו גם נעשה כמובן שינוי, על-ידי הסטות פנימיות, בסדרי העדיפויות, תוך התייעלות גם בתקציב משרד החינוך – ויש מקום להתייעלות, אני אומרת את זה גם כאן בוועדה, גם לאנשי האוצר וגם בתוך המשרד – ואנחנו מתייעלים.

לימור לבנת: אבל כדי שנוכל באמת למלא את כל המשימות כפי שאנחנו רואים אותן, גם בנושא הזה וגם בנושאים אחרים, שהרי בכל-זאת יש נושאים שנראים לי, במדיניות שאני מנחה ומובילה במשרד, כנושאים מאד חשובים על סדר-היום, באותם נושאים ומילוי הדרישות ידרוש גם תוספת משאבים.

לימור לבנת: אם יש גידול במספר התלמידים אבל התקציב, אפילו אם הוא נשאר כפי שהיה, ללא הקיצוץ, מטבע הדברים כל תלמיד מקבל פחות.

לימור לבנת: נדמה לי שאת זה מבין כל אחד.

לימור לבנת: אני מקווה שהדברים הובנו והם ברורים לגמרי.

לימור לבנת: לגבי שעות השכלה לנוער עולה בסיכון שנמצא במוסדות חסות הנוער, חלוקת השעות, סדרי-עדיפויות, בכלל לגבי השכלה לאוכלוסייה המיוחדת הזאת של העולים, היא בידי הממונה על חסות הנוער שאחראי על תכנון חלוקת השעות, שהועברו לחסות, ועל הביצוע שלהן.

לימור לבנת: לכן זה לא בידינו.

לימור לבנת: את שתי הנקודות האלה כדאי להדגיש.

לימור לבנת: הענין הזה מוטל על הממונה על חסות הנוער במשרד הרווחה.

צבי הנדל: אבל ההיקף בידיכם.

לימור לבנת: כן.

לימור לבנת: ההיקף, החלוקה וסדרי העדיפויות נמצאים בידי החסות, אבל היקף השעות הוא בהחלט בתקציב משרד החינוך.

צבי הנדל: מששים תיקים ומעלה.

לימור לבנת: נוער שלא היה לו שום סיכוי, שנשלח לשם על-ידי שופטים בבתי-משפט לנוער, במקום לשלוח אותם לכלא, מה שמעמיד אותם במצב של חוסר כל סיכוי, כמובן, או כמעט חוסר כל סיכוי.

לימור לבנת: הוא לוקח אותם לשם.

לימור לבנת: יש שם 40 צעירים מגיל 13 ומעלה שלומדים שם.

לימור לבנת: אנחנו נשתדל להקצות להם שם, מעבר לזה גם תוכנית לימודים מיוחדת שאנחנו נקצה להם.

לימור לבנת: זה מקום חריג מאד וביקשתי מייד שיבדקו את זה.

לימור לבנת: אמרתי שאני לא יודעת איך, אבל אנחנו נמצא את הדרך לעשות את זה.

צבי הנדל: האיש הזה הוא לא איש חינוך אבל יש לו לב, נשמה יתרה.

צבי הנדל: הוא מצליח להביא ילדים שיש להם 60 תיקים במשטרה, לא אחד או שניים, לידי כך שהם טייסים בצה"ל.

לימור לבנת: אני ממליצה לכולכם לנסוע לשם.

לימור לבנת: צריך מייד לאמץ אותם.

לימור לבנת: שם נחשפתי לענין.

לימור לבנת: בחסות הנוער שאלו אותי למה קיצצנו את תוכנית היל"ה ואז התחלתי לברר את כל הענין.

לימור לבנת: חשוב שתדעו, זה נושא חשוב מאין כמוהו.

לימור לבנת: אני רוצה לעבור כעת לנושא של קליטת עולים מאתיופיה.

לימור לבנת: לנושא הזה נחשפתי עוד שנים הרבה לפני שהתמניתי לתפקיד שרת החינוך, בהיותי חברה בוועדת החינוך של הכנסת מ-1992 ואנחנו עסקנו בנושא הזה באופן אינטנסיבי במשך שנים ואני בהחלט מכירה אותו.

לימור לבנת: לרבות הספור המאד מזעזע שאני זוכרת אותו כאילו זה היה ממש היום, של בית-ספר בחדרה שהיה צריך לפזר אותו, ב-1996, בית-ספר שבו 90% תלמידים יוצאי אתיופיה שהיה בלתי-אפשרי לשלב אותם במקומות אחרים, כי לא רצו לקבל אותם במקומות אחרים, עם כל הבעיות, עם כל הקשיים, עם כל התסכול, עם כל הסבל ועם כל אי היכולת לתת מענה.

לימור לבנת: בימים אלה אני עומדת למנות יועץ מיוחד לנושא הזה.

לימור לבנת: אני מצאתי שבתוך משרד החינוך יש, אם לומר זאת קצת בעדינות, קצת ביזור של הגורמים המטפלים בנושא הזה, שנובע מהרבה רצון טוב, ואולי מעודף רצון טוב, ולפעמים מעודף רצון טוב מקימים עוד גורם ועוד ועדה, ואני רוצה לרכז את הפעילות הזאת בתוך המשרד.

צבי הנדל: את רוצה שיהיה עוד גורם אחד שירכז את הנושא.

לימור לבנת: חס ושלום.

לימור לבנת: להיפך.

לימור לבנת: מתוך העובדים במשרד החינוך יוצאי אתיופיה שעוסקים בנושא הזה אני עומדת למנות יועץ.

לימור לבנת: שימשיך בעבודתו, אבל גם יהיה יועץ שלי, כדי לא להרבות עוד ביורוקרטיה מצד אחד, ומצד שני לאגם את המשאבים הן האנושיים והן התקציביים והן החינוכיים, ארגוניים, כדי שהכל ייעשה.

אברהם ירדאי: יש עובדים יוצאי אתיופיה במשרד החינוך?

לימור לבנת: כן, ודאי.

אברהם ירדאי: מי הם?

אברהם ירדאי: אני לא מכיר.

אברהם ירדאי: אפילו אחד אני לא מכיר.

לימור לבנת: קודם-כל אני מתנצלת על זה שאני שרת החינוך רק שלושה חודשים וחצי.

לימור לבנת: אני אשתדל להיות במשרד עוד הרבה שנים.

לימור לבנת: מכל מקום, יש עובדים במשרד החינוך.

לימור לבנת: אני גם מכירה הרבה מאד מבני הקהילה שעוסקים בחינוך, מכירה ומוקירה, ואין שום ספק שהם צריכים להיות חלק מרכזי בתוך התהליך הזה.

לימור לבנת: אין בכלל שום שאלה.

צבי הנדל: משפט אחד בענין הזה.

צבי הנדל: אני אקיים ישיבה נפרדת בנושא ועדת אבקסיס, עם המנכ"לית.

צבי הנדל: אני רק רציתי להעלות את השאלה לרמת המודעות שלך.

לימור לבנת: בוודאי ובוודאי.

ד"ר מאיר פרץ: בישיבה האחרונה שדנה בזה אמרתי שאולפני גיור לא מתוקצבים על-ידי המדינה.

ד"ר מאיר פרץ: משרד החינוך בזמנו לקח על עצמו כמשימה לעסוק בזה והטיל את זה על האגף.

ד"ר מאיר פרץ: היום, בגלל הקיצוצים ובגלל הבעיות התקציביות שיש, הנושא הזה נשאר לא מתוקצב.

ד"ר מאיר פרץ: הוא כל הזמן תוקצב מעודפים ולא בבסיס, ולכן הנושא הזה כל הזמן מתנדנד.

ד"ר מאיר פרץ: יש תקציב, אנחנו פותחים יותר אולפנים, יותר כתות גיור.

ד"ר מאיר פרץ: אין כתות, אנחנו מדברים על סגירה.

צבי הנדל: קודם-כל השאלה היא אם משרד החינוך הוא הכתובת.

לימור לבנת: בדיוק.

צבי הנדל: את בעיניי נציגת הממשלה.

צבי הנדל: את המריבות צריכים לעשות בפנים, אבל הבעיה צריכה להיפתר.

צבי הנדל: אנחנו כמדינה צריכים לספק את כל הכלים.

צבי הנדל: אחד הכלים הוא משרד החינוך.

צבי הנדל: אני "מזנב" ברבנות, תאמיני לי, הרבה יותר מאשר בכם, אבל אני אומר שאנחנו חייבים לתת לנושא הזה את תשומת הלב הראויה.

צבי הנדל: מדובר ב-15 מיליון שקל.

לימור לבנת: אין לי 20 מיליון שקל לפתוח את שנת הלימודים לתיקוני ליקויי בטיחות.

צבי הנדל: מדובר רק במורים.

לימור לבנת: סליחה, מדובר כאן באולפני גיור.

לימור לבנת: אפשר לקרוא לזה מכונים לגיור, קורסים לגיור, אבל המלה אולפן כאילו מחילה את זה על משרד החינוך.

לימור לבנת: זה לא רלבנטי למשרד החינוך.

לימור לבנת: למיטב הבנתי הנושא הזה צריך להיות נתון בידי משרד הדתות, משרד הפנים, הרבנות הראשית – אין לי מושג.

לימור לבנת: אני לא חושבת שמשרד החינוך, על כל המשימות הענקיות שמוטלות עליו, צריך לעסוק בענין הזה, בוודאי לא מתקציבו וגם בכלל לא, גם אם יקצו לכך תקציב.

לימור לבנת: אני לא אלחם על זה.

צבי הנדל: אבל את זה תגידי לממשלה, שאת לא עוסקת בזה.

לימור לבנת: אתה צודק, אני אודיע שאני לא עוסקת בזה.

לימור לבנת: אם המשרד קודם לא אמר את זה באופן ברור, כי הוא עסק בזה מתוך אנרציה שהיתה, אני אומרת את זה כאן באופן הברור ביותר ואני אודיע גם.

לימור לבנת: אני חושבת שמשרד החינוך לא צריך לעסוק בזה.

לימור לבנת: זה תחום שבפירוש שייך לאיזה שהוא משרד אחר – אני לא רוצה אפילו לקבוע איזה.

לימור לבנת: משרד החינוך לא צריך לעסוק בענייני גיור.

לימור לבנת: זה לא ענין שלנו.

לימור לבנת: לסיום, אני רוצה למסור לוועדה ש-150,000 תלמידים-עולים נקלטו במערכת החינוך בעשור האחרון, משנת 1990.

לימור לבנת: מתוכם 76% מארצות חבר העמים, 10% מאתיופיה ו-14% מארצות אחרות.

לימור לבנת: למעלה מ-3,000 בתי-ספר קלטו תלמידים-עולים וב-1,400 בתי-ספר העולים מהווים בין 6% ל-24% מאוכלוסיית התלמידים.

לימור לבנת: בחודשיים וחצי האחרונים ביקרתי בלמעלה מ-100 בתי-ספר.

לימור לבנת: ראיתי בתי-ספר שבהם יש אחוז גבוה מאד, אני מרשה לעצמי לומר גבוה מדי של עולים, מה שאומר שהפיזור וההשתלבות לא נעשים באופן שווה.

לימור לבנת: זה מאד מקשה, לדעתי ואני חושבת שהוא מאד בעייתי.

לימור לבנת: יש בעיות אחרות ושאלות אחרות אם בתי-ספר כמו "שבח מופת" וכו' הם רלבנטיים לענין השעות, אבל אני מניחה שאלה תעלינה במהלך הדיון ואני אתייחס אליהן.

צבי הנדל: תודה לשרת החינוך על הפתיחה.

צבי הנדל: חברת-הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: גברתי השרה, את יודעת שכמעט בכל סוף שנה יש תופעה כזאת שמפטרים את המורים המועסקים במערכת החינוך וזה פוגע במיוחד במורים שהם עולים חדשים.

סופה לנדבר: האם התופעה הזאת ידועה לך והאם היא נמשכת גם השנה?

סופה לנדבר: אם כן, באלו אחוזים?

סופה לנדבר: בדו"ח מבקר המדינה נאמר שדווקא באשדוד נשרו תוך שנה מבתי-ספר 600 תלמידים, חלק גדול מהם גם עולים חדשים, אני חושבת שהתופעה הזאת קשורה גם לצפיפות בבתי הספר.

סופה לנדבר: כי מי שמגיע אחרון, ללא ידיעת השפה, צריך לקבל יותר תשומת-לב, יותר חום, יותר התעניינות מצד המורה, וכאשר יש צפיפות בכתה זה מאד-מאד קשה להגיע לפרט, וזאת יכולה להיות אחת הסיבות לנשירה הכל-כך גדולה.

סופה לנדבר: דבר שלישי.

סופה לנדבר: היום תועלה הצעת חוק שלי בענין אוניברסיטה באשדוד.

סופה לנדבר: בבחירות אתם אמרתם שאתם מבינים שהבעיה של אוניברסיטה באשדוד זה לא רק איכות חיים, זה לא רק העתיד של המדינה כולה, אבל בגלל שאשדוד גדלה ובגלל שהיא הפכה להיות העיר הגדולה ביותר בדרום, בגלל מיליון סיבות, ובגלל שצריך לתת לעיר גם עתיד וגם נשימה, אני מבקשת לשמוע את תשובתך בענין הזה.

אמנון כהן: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, קודם-כל אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקידך.

לימור לבנת: תודה רבה.

לימור לבנת: אני צריכה את כל הברכות.

אמנון כהן: אני חושב שהמשרד שלך הוא מאד חשוב למדינה, כי רק דרך החינוך נוכל לשלב את העולים החדשים בחברה ולמעשה הם יהיו גם החוד של המדינה, הם יהיו יותר פרודוקטיביים לחברה ולמדינה אם נקלוט אותם נכון, אם ניתן להם את ההכשרה המתאימה וחינוך נכון.

אמנון כהן: אני רוצה לציין שמשרדך התחיל לפעול ועובד יפה, אבל זה אף פעם לא מספיק.

אמנון כהן: גם בקרב הקהילה הבוכרית התחלנו לפעול.

אמנון כהן: בשנה האחרונה, עם השר הקודם דווקא הגענו להבנה והמשרד נתן מגשרות חינוך כדי שיהיה קשר בין התלמיד שעומד לנשור לבין ההורים ובין בית-הספר.

לימור לבנת: אתה רוצה להחזיר את השר הקודם?

אמנון כהן: אני רוצה להגיד לו תודה שהוא ראה חשיבות בנושא , הוא ראה לנכון שזה חשוב למדינה, שתלמידים ימשיכו ללמוד ולא ינשרו.

אמנון כהן: רק רציתי לחזק את זה.

אמנון כהן: יש לנו בעיה של תלמידים במבחני בגרות וכאן משרד הקליטה נתן תקציב מיוחד לחיזוק התלמידים הזקוקים לסיוע.

אמנון כהן: אני חושב שזה סכום קטן שאינו עונה על הצרכים.

אמנון כהן: לכן, כמשרד ייעודי ואמון על החינוך של ילדי ישראל, אני חושב שצריכה להיעשות כאן עבודת צוות, ואת תחליטי מי יהיה בצוות.

אמנון כהן: עבדנו יפה מאד עם רחלה שיפר ועם ד"ר מאיר פרץ.

אמנון כהן: אני חושב שצריך לחזק ולהגביר את הנושא הזה, כי זו היתה התחלה ואנחנו רוצים לראות איך זה יתקדם.

אמנון כהן: אני יצאתי לא פעם עם משלחות נוער לחוץ-לארץ והקהילות במקום ארחו אותנו בבתי-כנסת.

אמנון כהן: לתדהמתי הם היו מעלים כמה בחורים מהישראלים שלנו לתורה, והגויים שם, גם בגרמניה ובמקומות אחרים שהייתי, עולים לתורה, אומרים את הברכה, וילד היהודי שעולה למדינה לא יודע את הברכות של התורה.

אמנון כהן: לא יכול להיות דבר כזה.

אמנון כהן: לכן אני רוצה להודות לך על שאת מנסה להקנות ערכים לילדים שלנו.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: הוא סיפר את זה גם לי.

אמנון כהן: הכל מתחיל בחינוך.

אמנון כהן: לכן אנחנו מחזקים את ידייך, אנחנו רוצים שתצליחי בתפקידך, ואם תצטרכי עזרה בוועדה זו או בוועדת הכספים, אנחנו עומדים לרשותך, כי נושא החינוך הוא מאד-מאד חשוב.

גנדי ריגר: אני הגשתי הצעת חוק בענין שיעורי עזר.

גנדי ריגר: אני יודע שהיום ניתנת שעה אחת בשבוע ואני רוצה לראות יותר.

גנדי ריגר: אני רוצה לדעת מה היא עמדתך ואיך היום משתמשים בשיעורי העזר.

גנדי ריגר: תודה.

צבי הנדל: אני רוצה לשאול שאלה בנושא השפה העברית, ואתייחס כרגע רק לצעירים.

צבי הנדל: למעלה מ-50% מהצעירים לא עוברים אולפנים רגילים אלא אמורים לקבל זה בתוך בתי הספר.

צבי הנדל: יש לענין הזה הקצבה של 1.4 שעות שבועיות לתלמיד כתגבור על-מנת שילמד עברית.

צבי הנדל: הנושא של השפה הוא דבר מאד בסיסי, כי כאשר הם יוצאים מבית-הספר והשפה לא שגורה בפיהם מספיק טוב, כל נושא האינטגרציה בחברה סובל כתוצאה מכך.

לימור לבנת: בוודאי, זה ברור.

לימור לבנת: הענין הזה, בניגוד לאולפני גיור, הוא בפירוש באחריותנו, אין בכלל מה לדבר.

לימור לבנת: זה שמשתמשים בשעות האלה לצרכים אחרים זה דבר חמור.

לימור לבנת: חברת-הכנסת לנדבר, בענין התשתיות לשלושה בתי-ספר, אנחנו נמצאים בקשר הדוק.

לימור לבנת: אנחנו בודקים את כל האפשרויות לסייע.

לימור לבנת: כתמיד, תקציבי הבינוי מוגבלים.

לימור לבנת: יכול להיות שעם קום המדינה לא ידעו כמה שנים המדינה תשרוד ולכן עשו את זה משנה לשנה.

לימור לבנת: בינתיים יודעים, ברוך השם, ואפשר לעשות כבר תוכניות לחמש שנים.

לימור לבנת: לכן, אנחנו מגישים תוכנית לקבינט הכלכלי-חברתי, ואני מאד מקווה ובטוחה שאתם תסייעו לי מול האוצר, שעד היום סירב.

לימור לבנת: אני מקווה שהוא יסכים לתוכנית מהסוג הזה, ואז השאלות מהסוג הזה לא יישאלו יותר, כי גם אנחנו יחד עם הרשויות נוכל לתכנן תוכניות ארוכות-טווח שמתבססים על הצרכים וגם על הצפי, שלא תמיד הוא מדויק ואחר-כך עושים תיקונים כאלה ואחרים, ולא צריך כל פעם לחזר על הפתחים.

לימור לבנת: זה דבר חסר כל היגיון וכך זה מתנהל כל השנים.

לימור לבנת: אני מקווה, במנותק מהשאלה של אשדוד באופן קונקרטי, כי בזה אנחנו כרגע מטפלים בכלים שבידינו.

סופה לנדבר: בכלים שבידך את מבטיחה - - -

לימור לבנת: אני לא מבטיחה.

לימור לבנת: אמרתי שבאנו בדברים עם ראש העיר.

לימור לבנת: לא באתי מוכנה לשאלה הזאת ולכן לא אוכל לומר לך כרגע איפה הדברים עומדים, אבל אנחנו יחד עם ראש העיר ועם כל הגורמים במשרד בודקים, על-פי הקריטריונים שנקבעים ועל-פי המכסה העומדת לרשותנו, ועל-פי הקריטריונים ומה שמגיע לאשדוד לעומת יישובים אחרים.

לימור לבנת: הרי את מייצגת את אשדוד ואני מאד מעריכה את זה, אבל יש עוד יישובים ואני מייצגת את כולם כרגע.

סופה לנדבר: אשדוד הפכה לעיר הראשונה בקליטת עלייה.

לימור לבנת: את עושה את עבודתך, אבל אני צריכה לקחת בחשבון את כל המערכת, לראות מה סך הכל התקציב ומה הדרישות, שרובן ככולן מוצדקות.

לימור לבנת: יש בעיות קשות ביותר.

לימור לבנת: יש תלמידים, גם היום, שלומדים בקראוונים, במבנים לא ראויים.

לימור לבנת: יש לי כרגע ויכוח עם האוצר על תקציב של עשרים מיליון שקל, שזה סכום פעוט ביותר, לתיקון ליקויי בטיחות כדי שאפשר יהיה לפתוח את שנת הלימודים.

לימור לבנת: יש כתות לימודים שממש לא ראויות לכניסת תלמידים.

לימור לבנת: יש התחייבות של בייגה שוחט, שהאוצר מסרב כרגע למלא אותה.

לימור לבנת: יש הרבה בעיות.

לימור לבנת: אני לא מתחייבת לכלום, למעט דבר אחד.

לימור לבנת: אנחנו בודקים כל דבר באופן יסודי, רציני ושוויוני.

לימור לבנת: אני לא מפלה לטובה ואני לא מפלה לרעה.

לימור לבנת: אין לי כאן ענין של אהבות או שנאות.

לימור לבנת: כל הילדים ילדיי ואני מוכרחה כאן לראות את כל הצרכים, ובהתחשב בשמיכה שהיא תמיד קצרה מדיי ומושכים אותה לכאן ולשם, בהתחשב במשאב שעומד לרשותנו, אני מתחייבת ואני כן מטפלת בבעיות של אשדוד, ואנחנו בודקים אותן, אבל אני לא זוכרת להגיד לך איפה זה עומד ברגע זה ולכן אני לא רוצה לתת תשובה.

סופה לנדבר: מבקשים ממני להוריד את הצעת החוק.

לימור לבנת: את יכולה, מצדי, להשאיר את הצעת החוק אבל אנחנו נתנגד לה.

לימור לבנת: זה גם לא נוגע כרגע לוועדה זו.

לימור לבנת: אבל אם את שואלת, ברשות היושב-ראש, אני אשיב ואת תשמעי את תשובתי מעל הדוכן.

לימור לבנת: אני מתואמת עם ראש העיר אשדוד.

לימור לבנת: אנחנו עומדים, אני כיושבת-ראש המועצה להשכלה גבוהה, בישיבה של המועצה להשכלה גבוהה שעומדת להתקיים ב-10 ביולי אנחנו מתכוונים להביא לאישור הקמת שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן באשדוד, על-פי רצונו ובקשתו של ראש העיר ושל כל הגורמים באשדוד שפנו אלינו.

לימור לבנת: אני כיושבת-ראש המועצה להשכלה גבוהה ביקשתי לזרז את זה ולא הסכמתי לאשר את סדר-היום של המועצה אם לא יהיה הנושא הזה על סדר-היום.

לימור לבנת: לכן זרזו את כל הבקשה.

לימור לבנת: הבקשה תובא ביום שלישי בעוד שבועיים למועצה להשכלה גבוהה לאישור.

לימור לבנת: אני מאמינה שהיא תאושר.

לימור לבנת: עצתי לך – זה לא שייך אלינו פה – מה בוער לך?

לימור לבנת: הרי בעוד שבועיים, נניח שזה לא יאושר.

לימור לבנת: בכלל, להקים אוניברסיטה רחוק לדעתי זה דבר לא נכון, אבל זאת כבר שאלה אחרת.

לימור לבנת: אם את דואגת לאשדוד, ואם הבקשה לא תאושר בעוד שבועיים, ממה נפשך?

לימור לבנת: תעלי את הצעת החוק בעוד שלושה שבועות.

לימור לבנת: אם זה יאושר, אז למה לך להעלות היום דבר שהסיכוי שהוא יעבור הוא אפסי, כי גם ראש העיר לא תומך בזה?

לימור לבנת: דיברתי אתמול עם ראש העיר והוא תומך בעמדתי ב-100%.

סופה לנדבר: הוא לא אמר לי.

לימור לבנת: זו עצתי הידידותית.

לימור לבנת: אם תעלי היום את הצעת החוק - - -

סופה לנדבר: אני אעלה את הצעת החוק אבל אני אבקש לעכב את ההצבעה.

לימור לבנת: תעשי כרצונך, אבל לדעתי זה יהיה יותר אינטליגנטי לדחות את זה עד לאחר שהמועצה להשכלה גבוהה תקבל החלטה.

לימור לבנת: במידה והיא תקבל החלטה חיובית, ממילא אין צורך בזה.

סופה לנדבר: אני אשקול את זה.

סופה לנדבר: תודה לך.

לימור לבנת: כעת העבירו אלי פתק שבשבוע הבא אני אהיה בסיור באשדוד ושם תהיה גם פגישת עבודה כמובן עם ראש העיר ונעלה את הענין הזה.

לימור לבנת: לשאלותיהם של חברי-הכנסת גנדי ריגר, אמנון כהן וסופה לנדבר אני מציעה שאנשי המשרד יתייחסו.

צבי הנדל: אני מציע שנשמע עוד כמה שאלות ואז נסכם.

צבי הנדל: מנגסטו צ'אלצ'ו, בבקשה.

מנגסטו צ'אלצ'ו: אני מברך את שרת החינוך בתפקידך החדש, להמון הצלחה למען קליטת כל העולים במערכת החינוך.

מנגסטו צ'אלצ'ו: שלוש שאלות.

מנגסטו צ'אלצ'ו: יש ילדים רבים יוצאי אתיופיה שלא מגיעים לגני ילדים ולמעונות והם נמצאים הרבה זמן אצל המשפחות, כי ההורים לא יכולים לשאת בהוצאות הגן או המעון, וכאן מתחילה הנשירה.

מנגסטו צ'אלצ'ו: כבוד השרה, האם לא הגיע הזמן שבמקום לטפל בנשירה יותר מאוחר נתחיל לטפל במניעת הנשירה על-ידי זה שההורים ישלחו את הילדים למעון ולגן ילדים?

לימור לבנת: האם מדובר בחינוך חובה או בטרום-חובה?

מנגסטו צ'אלצ'ו: גם בטרום-חובה וגם חובה הילדים נמצאים בבית.

מנגסטו צ'אלצ'ו: 2.

מנגסטו צ'אלצ'ו: אנחנו הנציגים של יוצאי אתיופיה מעלים בהזדמנויות שונות בעיות חינוכיות, במיוחד יישום המלצות ועדת אבקסיס, שלצערי לא יושמו, וכל פעם הנושא נדחק לשוליים.

מנגסטו צ'אלצ'ו: כשיש קיצוץ בתקציב, למה צריך לפגוע דווקא בקהילה החלשה?

מנגסטו צ'אלצ'ו: 3.

מנגסטו צ'אלצ'ו: תלמידים במכינה הקדם-אקדמית.

מנגסטו צ'אלצ'ו: יש שמועות שעומדים לקצץ ולפגוע בהם, והתלמידים האלה עלולים לעזוב את ספסל הלימודים וללכת לרחוב.

מנגסטו צ'אלצ'ו: האם יש לך תשובה לשאלת התלמידים במכינה הקדם-אקדמית?

צבי הנדל: רשות הדיבור לרב יחיאל אקשטיין.

צבי הנדל: מבין המתרימים שאני מכיר, הרב אקשטיין גייס הכי הרבה תרומות לנושאים שקשורים בקליטת עלייה, והוא עצמו כעת עולה חדש.

הרב יחיאל אקשטיין: אני אולי העולה הכי חדש פה.

הרב יחיאל אקשטיין: בשנים האחרונות הארגון שלנו תרם מדי שנה עשרות-עשרות מיליוני דולרים כדי לעזור להביא עולים חדשים גם מברית-המועצות לשעבר וגם מאתיופיה.

הרב יחיאל אקשטיין: אני אישית אסע לאתיופיה, בעזרת השם, בעוד שבועיים.

הרב יחיאל אקשטיין: אנחנו מרגישים אחריות גם לקליטה ואנחנו מנסים לעזור גם בנושא זה ככל יכולתנו במיליוני דולרים כל שנה, גם לעולי אתיופיה וגם לעולים מברית-המועצות לשעבר.

הרב יחיאל אקשטיין: זה מאד-מאד מרשים מה שקורה פה, שאיכפת לכם.

הרב יחיאל אקשטיין: אנחנו יושבים פה ומביאים לנו קפה, מים וכו'.

הרב יחיאל אקשטיין: בתור ישראלי חדש שראה גם בוושינגטון שאין לציבור היכולת לבוא ולהגיד לשרים באופן אישי כזה, עם קפה, על הצרכים, ואתם עונים – כל הכבוד לעם ישראל.

הרב יחיאל אקשטיין: תודה רבה לכם.

אברהם ירדאי: אני מצטרף לברכות לשרת החינוך ומאחל לה הצלחה רבה במלאכה הקשה ביותר בארץ, בקרב הילדים.

אברהם ירדאי: אני ותיק בארץ.

אברהם ירדאי: אמרת קודם שיש עובדים יוצאי אתיופיה במשרד החינוך.

אברהם ירדאי: אני מכיר עובד אחד באגף לחינוך מבוגרים, אולי שניים.

אברהם ירדאי: לעומת זה אני מכיר 60 – 70 מורים מוסמכים מאתיופיה שעברו פה הכשרה במשך שנה – שנה וחצי ועדיין הם לא עובדים במשרד החינוך בתור מורים בקרב הקהילה.

אברהם ירדאי: הם נדחים, פרט לכמה מורים, בכל הארץ, שנותנים להם פה ושם 10 – 15 שעות.

אברהם ירדאי: זאת העובדה האמיתית, ושלא יוליכו אותך שולל כל מיני אנשים במשרד החינוך.

אברהם ירדאי: אני מאחל לך הצלחה שתלמדי את כל הדברים ותטפלי כשרת החינוך בכל עם ישראל, במיוחד באוכלוסיות חלשות כמו יוצאי אתיופיה.

אברהם ירדאי: הבעיה, לדעתי, היא לא תקציבית.

אברהם ירדאי: לפני חמש – שש שנים משרד החינוך הקים את מרכז ההיגוי שמקבל עשרות מיליוני שקלים.

אברהם ירדאי: אני עבדתי שם שש שנים, התרעתי ארבע שנים.

אברהם ירדאי: הגוף הזה היה צריך לתת מענה אמיתי ליוצאי אתיופיה.

אברהם ירדאי: היו צריכים לעבוד בו אנשי חינוך יוצאי אתיופיה והוא היה צריך להיות מנוהל על-ידם.

אברהם ירדאי: המשאבים שלו היו צריכים להיות מיועדים לצרכי העדה.

לימור לבנת: אתה אומר שבמרכז ההיגוי היו צריכים לעבוד יוצאי אתיופיה.

לימור לבנת: כפי שאני יודעת, עובדים שם יוצאי אתיופיה בלבד.

לימור לבנת: זה לא נכון?

אברהם ירדאי: היה צריך להיות שיתוף-פעולה בין העובדים האלה לבין האגודה, הם היו צריכים להיות שותפים להחלטות.

לימור לבנת: אז קודם-כל עובדים שם יוצאי אתיופיה.

לימור לבנת: זה לא נכון שלא עובדים שם.

אברהם ירדאי: הם עובדים שם, מקבלים משכורת, וזהו.

אברהם ירדאי: אין להם שום סמכויות.

אברהם ירדאי: המשאב הזה הולך לאגודה, והאגודה מפנה את המשאב הזה לצרכים שלה.

אברהם ירדאי: היא עושה מה שהיא רוצה בקרב הקהילה.

אברהם ירדאי: מביאים לה הצעות, מביאים לה פרוייקטים, תוכניות, והיא לא מתייחסת לזה.

אברהם ירדאי: את התקציבים האלה היא מנצלת לצרכים שלה.

אברהם ירדאי: הבעיה הזאת של יוצאי אתיופיה אינה חדשה.

אברהם ירדאי: יוצאי אתיופיה נמצאים בארץ כבר כמה עשורים וכל הזמן יש בעיה.

אברהם ירדאי: צריך לתקן את שיטת הקליטה, את הליווי של יוצאי אתיופיה בבתי-ספר.

אברהם ירדאי: צריך להיות גוף שמורכב מבני הקהילה, אנשי חינוך, אנשים שמכירים את הבעיה ולא אנשים אחרים שמנצלים את התקציבים ליוצאי אתיופיה לצרכים שלהם, לחברים שלהם ולגופים שלהם.

אברהם ירדאי: אלה דברים חמורים.

לימור לבנת: שמעתי את דבריך.

לימור לבנת: פתחתי ואמרתי שצריך לאגם משאבים כי יש פיזור גדול מדי.

ד"ר מייק נפתלי: כבוד השרה, יושב-ראש הוועדה, גב' ליבנת, הייתי רוצה בהתחלה להודות לך על מכתב התמיכה החם שקיבלנו ממך בנושא של הפוך על הפוך בניידות.

ד"ר מייק נפתלי: הוא מופיע פה בתוך קובץ המכתבים של השרים שליקטנו.

ד"ר מייק נפתלי: אני רק חייב להגיד שהמכתב שלך, כמו כל שאר המכתבים בחוברת הזאת הם כרגע אותיות מתות.

ד"ר מייק נפתלי: אני בא לכאן עם תחושות מאד קשות.

ד"ר מייק נפתלי: לפני עשר שנים פעם ראשונה הגעתי לוועדת שרים בנושא קליטת עלייה בראשות ראש הממשלה דהיום, אריק שרון, ואז התרענו והסברנו שבהחלט צפוי שעולי חבר העמים יהיו לא רק נגני פסנתר או רקדני בלט, גם חלקם יהיו ברחוב.

ד"ר מייק נפתלי: מאז אני בא פעמיים – שלוש בשנה ומציג פה נתונים ברורים, בדוקים וחדים על מה שקורה עם נוער עולה, ואין קול ואין עונה.

ד"ר מייק נפתלי: יצא לי אתמול אחר-הצהרים לשוחח עם מנכ"לית המשרד רונית תירוש בנושא של רשות חסות הנוער, ולא רציתי להתפלמס אתך, כבוד השרה, בנושא של הנתונים.

ד"ר מייק נפתלי: אני מאד-מאד בקי בנושא של רשות חסות הנוער.

ד"ר מייק נפתלי: אני מאד-מאד בקי בהווייתם של הילדים האלה, ובצד אותה חוויה שעברתם אתמול יש עוד 48 מעונות של ילדים מאד-מאד קשים בישראל, והפיצול שקיים כרגע והטיפול בהם בשעות הקיץ קשה מנשוא, כי אלה ילדים שלא נוסעים לחוץ-לארץ ולא הולכים לקייטנות ואין להם שום פעילות אחרת אלא תקציבי היל"ה.

ד"ר מייק נפתלי: מערכת החינוך ברשות חסות הנוער בוטלה לחלוטין והועברה לרשות משרד החינוך.

ד"ר מייק נפתלי: יצא לי אתמול להגיד משהו לציבור בישראל, ואמרתי משפט בנוסח: בני הנוער לא ישכחו ולא יסלחו לאלה ששכחו אותם.

ד"ר מייק נפתלי: היו פה קודם חברי כנסת שהם מקרב אותם בני נוער של שנות החמישים והששים ששכחו אותם והיום הם המפלגה השלישית בגודלה בישראל, ועולי שנת 1990 ושנת 2000 שייכים לקבוצה הזאת.

ד"ר מייק נפתלי: אני רוצה, ברשותכם, להציג כמה נתונים מאד-מאד פשוטים.

ד"ר מייק נפתלי: עמיתי חיים להב מראה לי מסמכים שהוא מכין על השולחן על קיצוץ של 30% בעבודה עם ילדי רחוב של קידום נוער בנושא של נוער עולה מחבר העמים.

ד"ר מייק נפתלי: אבל זאת רק תמונה אחת.

ד"ר מייק נפתלי: אני יכול לספר לכם שששה מקרב הילדים שנפגעו בדולפינריום טופלו על-ידי הפוך על הפוך בתוכניות ההכשרה שלנו.

ד"ר מייק נפתלי: יש לנו תוכנית יפהפיה שפיתחנו לפני כמה שנים עם משרד הקליטה, של הכשרה מקצועית לנערות עולות בסיכון.

ד"ר מייק נפתלי: יושבת מאחורי גב' שמחה גטהון, אולי מומחית מספר 1 לטיפול בנוער עולה בסיכון מאתיופיה.

ד"ר מייק נפתלי: נכון להיום ממשלת ישראל, משרד הקליטה לא שם אגורה אחת על הטיפול בתוכנית הזאת השנה.

ד"ר מייק נפתלי: יש לנו עבודת רחוב.

ד"ר מייק נפתלי: יש למעלה מעשר ניידות שעובדות עם ילדי רחוב בישראל.

ד"ר מייק נפתלי: לא אספר לך ספור ארוך על ילדי ליפתא ושינקין, אותם ילדים שנושרים מתוכניות של משרד החינוך – סל"ה, חלום, נעל"ה.

ד"ר מייק נפתלי: משרד החינוך עושה עבודה מאד יפה אתם.

ד"ר מייק נפתלי: 3% נשירה, 1,500 בני-נוער בשנה – 45 ילדים, ג'נטים מתחת לספסלים בשינקין.

ד"ר מייק נפתלי: מדינת ישראל לא עושה דבר עבורם.

ד"ר מייק נפתלי: ל"הפוך על הפוך" בשנה שעברה הגיעו 40,000 מתבגרים, שליש מתוכם היו נוער עולה.

ד"ר מייק נפתלי: מדינת ישראל נכון להיום לא שמה אגורה.

ד"ר מייק נפתלי: אני אומר מדינת ישראל – לא משרד החינוך, לא משרד הרווחה, לא משרד הקליטה, לא המשרד לביטחון פנים.

ד"ר מייק נפתלי: אני אביא עוד שני נתונים מאד מעניינים.

ד"ר מייק נפתלי: הנושא של הומוסייד.

ד"ר מייק נפתלי: הומוסייד זה רצח.

ד"ר מייק נפתלי: לפני שמונה שנים במדינת ישראל החברה הישראלית בצדק הזדעקה כשנהג המונית נרצח.

ד"ר מייק נפתלי: מקרה ראשון שמתבגר רצח אדם מבוגר ברצח נוסח התפוז המכני.

ד"ר מייק נפתלי: הכרוניקה המשטרתית היום מורה שאחת לשבועיים מתבצע מעשה רצח על-ידי אדם צעיר במדינת ישראל עד גיל 25.

ד"ר מייק נפתלי: אנחנו נמצאים במקום הרביעי בעולם הרביעי בהומוסייד.

ד"ר מייק נפתלי: אנחנו נמצאים במקום ראשון במדינת ישראל באלימות בני-נוער, ואת זה הרי כולנו יודעים.

ד"ר מייק נפתלי: חלק מהרוצחים, בשכיחות יותר גבוהה, הם בני-נוער עולים.

ד"ר מייק נפתלי: נתון אחר, חדש לחלוטין.

ד"ר מייק נפתלי: לפני ארבע שנים כינסנו חמש ועדות כנסת לטפל בנושא של קטינים שעוסקים בזנות, אחרי כנס שטוקהולם, ואז דובר על זה שבישראל אין בכלל תופעה של קטינים שעוסקים בזנות.

ד"ר מייק נפתלי: התכנסו חמש ועדות כנסת, הזילו דמעות שליש ואמרו: באמת צריך לעשות משהו.

ד"ר מייק נפתלי: עבדנו קשה ארבע שנים יחד עם נציגי הממשלה, ואני רק יכול לברך על כך, וב-1.1.2001 יצאה תוכנית שדה לאבחן ולאתר את הנושא של קטינים שעוסקים בזנות באזור תל-אביב רבתי.

ד"ר מייק נפתלי: תוכנית מאד קשה, מאד מורכבת.

ד"ר מייק נפתלי: אני לא צריך לספר לחברי הוועדה מה זה לחפש נערים ונערות שעוסקים בזנות באזור התחנה המרכזית, בבורסה ובמקומות אחרים.

ד"ר מייק נפתלי: נכון להיום, נתון מדויק לחלוטין, איתרנו 42 קטינים.

ד"ר מייק נפתלי: השכיחות של הנוער העולה נמצאת שם.

ד"ר מייק נפתלי: 42 קטינים במדינת ישראל בוודאות עוסקים או מועסקים בזנות, וזה רק בתל-אביב רבתי.

ד"ר מייק נפתלי: אני חושב שמדינת ישראל יש בה ליקוי מאורות.

ד"ר מייק נפתלי: אני מציג סדרה של תוכניות מקצועיות ביותר, בחוד החנית של עבודת הנוער, ואין עם מי לדבר.

ד"ר מייק נפתלי: אז אני שומע את כל הדברים החכמים והנבונים והתומכים והמרעיפים שבחים על כל העבודה הנפלאה שנעשית ואני חושב שאני ממש חי במדינה אחרת, וזה נורא-נורא מצער.

ד"ר מייק נפתלי: אמרתי כבר לוילמה שקצה נפשי לבוא לוועדות האלה בכנסת, כי זה לדבר אל הקירות ואל האבנים, וצר לי שאני אומר את הדברים כל-כך קשה.

ד"ר מייק נפתלי: הדברים קשים מאד עם הנוער במדינת ישראל, במיוחד עם הנוער העולה, ובאיזו שהיא צורה אין התגייסות ממשלתית ראויה לנושא הזה.

ד"ר מייק נפתלי: יצא לי לאחרונה לומר לא מעט בשם הארגונים האזרחים בישראל, שאם ממשלת ישראל לוקחת 1% מתקציב משרד החינוך, מתקציב משרד הרווחה, מהתקציב של המשרד לביטחון פנים ושמה אותו בקרב הארגונים הוולונטריים העצמאים, ב"ידידים", המועצה לילד החוסה, האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, בכל הארגונים האתיופים היפהפיים שקיימים פה – 1% מהתקציב, והיו מאפשרים לחברה האזרחית להשמיע את קולה, להפעיל מתנדבים ולפעול בשטח, המדינה היתה נראית אחרת לחלוטין.

ד"ר מייק נפתלי: אבל לא, אנחנו צריכים להיות מלחכי פנכה של המערכת הציבורית.

ד"ר מייק נפתלי: נכון להיום עמותת על"ם, עם גיוס תרומות של 20 מיליון שקל, רובם ככולם באים מארצות-הברית, ממשפחה בשם ביאלקין ואחרים (הם מוסרים לך דרישת-שלום חמה, דיברתי עם אל אתמול בערב) --

לימור לבנת: תודה.

ד"ר מייק נפתלי: --ומדינת ישראל לא שמה מצ'ינג של שקל אחד מולנו.

ד"ר מייק נפתלי: אני חושב שזו חרפה למדינת ישראל וחרפה לבית הזה שמאפשרים את המצב הזה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: סגן-ניצב סוזי בן-ברוך, בבקשה.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: אחרי מייק קשה לי לדבר.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: מייק ואני רואים את הפן האחר, השני של בני הנוער במדינת ישראל.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: מייק, לא הכל גרוע כל-כך.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: יש נוער עולה שנקלט מאד יפה.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: כדי לאזן אני גם הולכת לבתי-ספר לראות את הנוער האחר – לא רק נוער עולה, גם נוער ותיק.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: הדאגה שלנו במשטרת ישראל היא הדאגה לנוער נושר.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: אנחנו נתקלים בהם ברחובות.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: כמעט כולם רשומים במסגרות פורמליות.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: בלשי הנוער שלנו, שנקראים פקחני נוער והם לבושים באזרחי על-פי חוק, יש להם את הגישה החינוכית-טיפולית, מחזירים אותם לבתי-ספר, מתקשרים לקציני ביקור סדיר, אבל אותם ילדים כמעט כל פעם שוב חוזרים לרחובות.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: אין לנו פתרונות אחרים חוץ מאשר פקיד סעד בחוק הנוער.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: משרד העבודה והרווחה קורס תחת הנטל, אין להם פתרונות, ואנחנו כאן פונים באמצעותך, השרה לבנת.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: הטענה של האוצר שמשרד העבודה קיבל תקנים.

לימור לבנת: סליחה, בכל הכבוד, אני לא מכירה את הנתונים.

לימור לבנת: אני ממש לא הכתובת.

לימור לבנת: למשרד החינוך יש כנראה חלק מסוים, אז צריך לבדוק.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: נוער נושר שייך למשרד החינוך.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: אני לא מדברת על הנוער שמייק כרגע דיבר עליו.

סנ"צ סוזי בן-ברוך: אני מדברת על נוער מנותק לגמרי, ששייך למשרד החינוך, וכאן אנחנו מבקשים את העזרה שלך בענין הזה של פקידי סעד לחוק הנוער שיתנו את הסיוע המתאים לקציני ביקור סדיר של משרד החינוך להחזיר אותם למסגרות חינוכיות.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: ראש מועצת בני עייש, בבקשה.

מרק בסין: גברתי השרה, ראשית אני רוצה להצטרף לברכות ולאחל לך הצלחה רבה בתפקידך, והצעדים הראשונים אכן מראים שכך יהיה.

מרק בסין: אני רוצה להציג את הפן של רשויות קולטות עלייה.

מרק בסין: יש לי הכבוד להיות ראש רשות ש-60% מהאוכלוסייה שלו הם עולים, רובם מחבר העמים, שהגיעו בעיקר בעשור האחרון.

מרק בסין: אין דוגמה כזאת בארץ, ואני חושב שבעולם מבחינת האחוזים.

מרק בסין: ההכרה של רשויות קולטות עלייה לדעתי זו במידה מסוימת הגדרה וירטואלית שלא מסתתר מאחוריה הרבה, והטיפול בעולים, בעיקר בנושא החינוך, דורש משאבים רבים, ובמיוחד ביישובים קולטי עלייה.

מרק בסין: אם 4,000 תושבים בישוב מהווים 60% ו-4,000 תושבים בישוב אחר מהווים 5% והם עולים, הגישה והטיפול שונים לגמרי.

מרק בסין: אני אתייחס לנקודה אחת ולא אתייחס לשאר הרבדים של החינוך.

מרק בסין: אני רוצה להתייחס לגילאי שלוש-ארבעי, שמכאן אנחנו מתחילים, ופה לדעתי קיימת בעיה במדינת ישראל ביישובים קולטי עלייה.

מרק בסין: גברתי השרה, רוב הילדים בגילאי שלוש-ארבע ממשפחות עולים לא הולכים לגן ילדים טרום-חובה, ויש לכך שתי סיבות עיקריות.

מרק בסין: 1.

מרק בסין: סיבה כלכלית בתוך המשפחה.

מרק בסין: 2.

מרק בסין: חלק גדול מהמשפחות מגיעות לארץ עם סבא וסבתא והילדים נשארים בבית, כי זה נוח לכולם.

מרק בסין: יש "בייבי סיטר".

מרק בסין: הסמכות של סבא וסבתא נשמרת במשפחה.

מרק בסין: כלומר, הם משפיעים כביכול על חינוך הילדים ולמעשה הם לא מסוגלים ולא ערוכים לתת את כל התכנים הנדרשים כדי להכין את הילדים האלה לגן חובה.

מרק בסין: נוצר מצב שאותם ילדים מגיעים לגן חובה ללא שפה.

מרק בסין: הגננת, במקום לתת את התכנים החינוכיים ולהכין אותם לכתה א', מבזבזת – אם זאת המלה הנכונה – את רוב זמנה בלימוד השפחה ושוכחת-מזניחה את הילדים הוותיקים.

מרק בסין: בסופו של דבר כאשר הקבוצה הזאת מגיעה כבר לכתה א' היא מגיעה לא מוכנה, והבעיה קיימת בעיקר ביישובים קולטי עלייה.

מרק בסין: שאלתי היא, האם המשרד מתכוון לדרוש, להמליץ, במסגרת אותם יישובים בהם חל חוק חינוך חובה, להחיל אותו על יישובים קולטי עלייה?

מרק בסין: ותקבעו אתם את הקריטריונים מהו האחוז.

לימור לבנת: זה דבר מאד נכון ואני מאד מודה לך.

חנה בשבסקי: אני מאד מאמינה ביכולת של השרה החדשה לקדם את הדברים האלה שגם היא רואה בהם חשיבות.

חנה בשבסקי: לכן אני רוצה להסב את תשומת-לב השרה לדבר הזה.

חנה בשבסקי: אני איש שטח.

חנה בשבסקי: לפני שנתיים דיברתי עם מנהלת בית-ספר בירושלים, חטיבת ביניים – תיכון.

חנה בשבסקי: היא ניסתה לשכנע אותי לעבוד בבית-הספר שלה בתור יועצת.

חנה בשבסקי: אני יועצת חינוכית במקצועי.

חנה בשבסקי: ההצעה הרצינית שלה היתה שאני אעבוד כיועצת חינוכית לכל הכתות של בית-הספר, מכתה ז' עד י"ב רק לדוברי רוסית, כי יש לה בבית-ספר למעלה מ-50% תלמידים דוברי רוסית.

חנה בשבסקי: זה מצב די רציני ברחבי הארץ, שיש בתי-ספר שבהם הרבה מאד תלמידים דוברי רוסית.

חנה בשבסקי: למה יש דרישה כזאת?

חנה בשבסקי: כי התברר שלמרות שעולים הם לפעמים עולים ותיקים עד 10 – 11 שנה בארץ לא מוכנים לדבר ולהקשיב להוראות של אנשים בבית-הספר שהם לא דוברי רוסית, כי יש בעיות מנטליות וכך הלאה.

חנה בשבסקי: מדובר על תלמידים עולים, רבים מאד, שאין להם אוזן קשבת בבית-הספר כאשר אין בבית-ספר גדול יועץ אחד דובר רוסית.

חנה בשבסקי: יש מחסור חמור מאד ביועצות דוברות רוסית.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: ענין המשאבים הוא כמובן מאד חשוב, אבל ענין המדיניות המקצועית – ומאד שמחתי לשמוע על הכוונה לעשות איגום בתוך המשרד - הוא דבר הרבה יותר חשוב.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: קיים פער לשוני, פער תרבותי, חברתי בין תלמידים עולים לבין ותיקים, ולהפוך את מה שנראה כחולשה לנקודת חוזק ניתן אך ורק כאשר בית-ספר א' מודע שמדובר בשינוי מהותי.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: ב.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: נערך בהתאם לשינוי הזה.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: ג.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: יודע לעשות זאת בצורה מקצועית.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: כל עוד זה לא קורה אנחנו באופן בלתי-נמנע נלך עם אותו תהליך שבעצם מתרחש כרגע, של עזיבה של בית-ספר ישראלי קונבנציונלי על-ידי תלמידים עולים, כאשר תלמידים חלשים יותר ממשיכים וימשיכו יותר ויותר לנסוע מאשדוד לבית-ספר שבח-מופת ודומיו, ותלמידים חלשים יותר מוצאים את עצמם יותר ויותר ברחוב.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: אפשר להציף את בית הספר הזה בשעות עזר, בתקציבים וכו', אבל אם שעות העזר ניתנות בצורה לא מקצועית על-ידי מורה להתעמלות, אין בכך תועלת.

ד"ר מיכאל ידוביצקי: לכן המדיניות צריכה להיות מבוססת על רשת בתי-ספר שמתמחים בזה, כאשר המטה שלו נמצא במשרד החינוך.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: אחרון הדוברים, שמעון סיאני מארגון "ידידים".

צבי הנדל: בבקשה.

צבי הנדל: אני מתנצל בפני כל אלה שלא הספיקו לדבר.

נגיסט מנגשה: אני האשה היחידה יוצאת אתיופיה מצביעה ורוצה להגיד כמה דברים - - -

צבי הנדל: גברתי הנכבדה, יוצאי אתיופיה דיברו.

צבי הנדל: לא כולם מדברים.

שמעון סיאני: אני מצטרף לברכות לשרה ליבנת.

שמעון סיאני: אני רוצה לתת דוגמה קצרה.

שמעון סיאני: ארגון "ידידים" קם לפני עשר שנים ביוזמה של קצינים וחיילים משוחררים שהחליטו שבמקום להיפגש במילואים ולקטר צריך לעשות משהו.

שמעון סיאני: אנחנו עובדים היום בחמישים ישובים בארץ, עם 5,000 ילדים ובני-נוער בסיכון.

שמעון סיאני: מאד אהבתי את הענין של איגום, אבל אני רוצה לדעת מה מדיניות השרה בעבודה מול ארגונים כמונו, כי אנחנו גם יכולים לעזור הרבה מאד.

לימור לבנת: אני בעדכם.

לימור לבנת: אני בעד כל מי שעושה.

שמעון סיאני: בענין איגום משאבים אנחנו מוצאים את עצמנו בעשר השנים האחרונות רצים-מתרוצצים ממחלקה למחלקה ומנסים להסביר, ובסופו של דבר אלה שהקימו את הארגון כבר כמעט נשברים מהענין.

שמעון סיאני: האם יש איזו שהיא אסטרטגיה או מדיניות, כמו שאמר ד"ר נפתלי, בענין שיתוף-פעולה יעיל, מעשי, לטובת האתיופים?

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: גברתי השרה, את תחליטי מי מהאנשים במשרדך ישיב על מה.

לימור לבנת: אודי בהט ישיב בענין מורים-עולים.

אודי בהט: נכון שיש עדיין מורים עולים חדשים שגם השנה יקבלו וקיבלו מכתבי הפסקת עבודה, אבל זה כמובן לא בחינוך העל-יסודי.

אודי בהט: מדובר על מאמצים אדירים שלנו להכניס, על אף העודפים הגדולים במערכת, מורים עולים בכל-זאת לעבודה.

אודי בהט: זה מצליח ונכנסים מאות, ויש באמת מקרים שמקבלים מכתבי פיטורין.

נגיסט מנגשה: אבל לא יוצאי אתיופיה.

אודי בהט: לגבי מורים יוצאי אתיופיה, אני קצת מתפלא על הדברים שנאמרו כאן, מכיוון שמשרד החינוך יצא גם השנה – ואני גם יודע שהמדיניות של השרה היא כזאת – מגדרו בענין של מורים בני העדה האתיופית.

אודי בהט: זה לא נכון שמעט מורים קיבלו עבודה.

אודי בהט: קיבלו בלי מצ'ינג, דבר שלא קיים לגבי כלל המערכת, קיבלו עשר שעות כששים מורים.

אודי בהט: במקביל מתקיים היום קורס מאד-מאד יוקרתי במט"ח לכשלושים מורים מאתיופיה, בליווי צמוד ובשותפות מלאה של משרד החינוך, כדי לתת שידרוג למורים יוצאי העדה, וגם בשנה הבאה המדיניות הזאת תגבר ותלך.

אודי בהט: כל מורה כזה מצויד בשעות, נכנס למערכת ביוזמה שלנו.

לימור לבנת: אני אגיד בקצרה כמה דברים.

לימור לבנת: קודם-כל, אני מודה למרק בסין שהעלה את הענין של יישובים קולטי עלייה.

לימור לבנת: היתה התחייבות של הממשלה הקודמת להכיר בעשרה יישובים כיישובים קולטי עלייה.

לימור לבנת: מדובר על יישובים שבהם שיעור התלמידים-עולים עלה על 18% ויש בהם ייצוג בולט לתלמידים יוצאי אתיופיה וקווקז, ובעיקר בעדיפות גם ליישובים שהם פריפריאליים.

לימור לבנת: אני אקרא את שמות היישובים שלגביהם התחייב שר האוצר הקודם: מגדל העמק, אור עקיבא, אשדוד, נצרת עלית, עפולה, כרמיאל, בת ים, קרית גת, קרית מלאכי ורמלה.

לימור לבנת: הסכום שהיה אמור להיות מועבר לטובת עשרה יישובים קולטי עלייה אלה הוא 15 מיליון שקלים.

לימור לבנת: נכון לעכשיו לא הועברה חצי אגורה והאוצר מתכחש בכלל להתחייבות הזאת.

לימור לבנת: אני תבעתי ממשרד האוצר, ויש מסמכים, יחד עם התביעה של 20 מיליון שקל בענין ליקויי בטיחות ועוד משהו, אלה הדברים המרכזיים של התחייבויות.

לימור לבנת: היו המון התחייבויות.

לימור לבנת: אני מדברת על דברים גמורים שהובטחו מבלי להיות מתוקצבים, בחוסר אחריות של הממשלה הקודמת, אבל הממשלה שאני חברה בה לא רוצה לממש אותם בטענות אמיתיות של תקציב קטן מדי.

לימור לבנת: אני בכל זאת עומדת על כך ואני לא מתכוונת לוותר על זה.

לימור לבנת: מדובר על 15 מיליון שקלים לשנת 2001, ואנחנו נמצאים כבר במחציתה.

לימור לבנת: על כן, אני מאד אודה לך אדוני יושב-ראש הוועדה, אם הוועדה תקבל החלטה ותגבה את הדרישה שלי מול האוצר –

צבי הנדל: קיבלה ותהיה פנייה לאוצר.

לימור לבנת: -- שתהיה פנייה לאוצר, ותשלחו העתקים גם אלינו, לוועדת הכספים ולכל יתר הגורמים, אבל חשוב לי מאד שיהיה גם גיבוי של הוועדה.

לימור לבנת: זו הערה ראשונה שלי.

מרק בסין: גברתי השרה, תשימי לב שבני עייש לא כלול בעשרה יישובים.

מרק בסין: לא ייתכן שיישוב עם 60% עולים, ואין דוגמה כזאת במדינת ישראל, לא כלול ברשימה.

מרק בסין: אני לא יודע מה היו הקריטריונים.

מרק בסין: בכל הנוסחאות המתמטיות זה לא יוצא.

לימור לבנת: אני לא יכולה לתת תשובה מהשרוול, והייתי רוצה שתסבירו לי ממה נבע הענין הזה של בני עייש ואם זה עבר טיפול.

לימור לבנת: אני לא יכולה להתחייב, אני יכולה לבדוק.

לימור לבנת: הערה שנייה.

לימור לבנת: הנושא של היועצות שעלה כאן על-ידי המועצה לשלום הילד.

לימור לבנת: אנחנו הודענו אתמול על תגבור מערכת הייעוץ בכלל מערכת החינוך.

לימור לבנת: בעיקר בבתי הספר היסודיים אנחנו מוסיפים השנה תקנים ל-500 יועצות, דבר שלא היה מעולם.

לימור לבנת: 250 תקנים, ועוד 250 על-ידי המרת שעות.

לימור לבנת: משרד החינוך מעולם לא תקנן.

לימור לבנת: מעבר למה שהמשרד כבר נתן לצרכים של הנוער דובר רוסית, חלק מתוך זה יילך כמובן גם למגזר הזה באופן ייחודי.

לימור לבנת: מתוך סך הכל ההרחבה המאד דרמטית ומאד משמעותית הזאת של המערך הייעוצי הקצינו לזה 6,000 שעות שבועיות לשנת הלימודים הזאת, ואני חושבת שזאת בשורה.

לימור לבנת: לא התייחסתי לזה קודם כי זה לא נוגע רק למגזר של העולים.

לימור לבנת: הדבר הבא הוא לגבי העמותות למיניהן, הגופים, הגורמים הפרטיים, האזרחיים כמו שאתם קוראים להם.

לימור לבנת: קודם-כל הערה למייק נפתלי.

לימור לבנת: אני חושבת שזה מאד לא הוגן.

לימור לבנת: משרד החינוך מקצה את מה שהוא מקצה לחלק מהתוכניות, היל"ה ודברים מהסוג הזה.

לימור לבנת: אבל הכתובת היא לא משרד החינוך.

לימור לבנת: לבוא לכאן ולהגיד לי: כתבת לי מכתב מאד יפה, אני מאד מודה לך והוא נמצא בתוך ספר המכתבים, אני חושבת שזה לא הוגן, אני לא מקבלת את ההתקפה הזאת, אבל שתקתי.

לימור לבנת: אין לה שום מקום.

לימור לבנת: יש לכם דרישות שהן הגיוניות ומתקבלת על הדעת?

לימור לבנת: – אין לי מושג מה אתם מקבלים, כמה אתם מקבלים.

לימור לבנת: תודה רבה על דרישת שלום מביאלקין.

לימור לבנת: זה מאד לא במקום וזה מאד לא הוגן.

לימור לבנת: אתה גם ידעת, וזה כנראה היה מתוכנן מראש, הגיעה לכאן כתבת גלי צה"ל ושמה על ידך מיקרופון כאשר דיברת, לא במקרה.

לימור לבנת: אני מאד לא אוהבת את השיטה הזאת.

לימור לבנת: עלי זה לא עובד.

לימור לבנת: עוד הערה לגבי כלל העמותות, כולל "ידידים", ואני בטוחה שהם עושים עבודת קודש.

לימור לבנת: אל תעשו לי אמבושים כאלה.

לימור לבנת: עלי זה עובד הפוך.

לימור לבנת: גם על"ם.

לימור לבנת: כל התמיכות לעמותות שעוסקות בנושאים של קליטת עלייה הועברו, על-פי הנחיות, למשרד לקליטת עלייה.

לימור לבנת: משרד החינוך אינו רשאי, על-פי היועץ המשפטי לממשלה, כדי למנוע כפל תמיכות בנושא הזה, כמו בנושאים אחרים – אינו רשאי לתת תמיכות לעמותות העוסקות בנושאים החשובים הללו.

אריה קורת: הם גם יודעים את זה.

לימור לבנת: כיוון שנשאלתי וכיוון שיש פה חברי כנסת שאולי לא כולם יודעים, ועוד גורמים אחרים, וכיוון שיש כאן פרוטוקול, אני חושבת שראוי לתת גם את התשובה באופן הברור ביותר.

לימור לבנת: לכן גם השאלה הזאת היא שאלה שאתם יודעים את התשובה עליה, כפי שנאמר כאן.

לימור לבנת: אני מברכת על כל גורם שעושה עבודה.

לימור לבנת: בעיקרון משרד החינוך עובד בשיתוף פעולה לא רק בקליטת עלייה אלא בכל הנושאים, עם הרבה מאד גורמים חיצוניים התנדבותיים שעושים עבודה חשובה, לרבות עבודה עם תורמים בפרוייקטים שיש בהם מצ'ינג, שהמצ'ינג הוא כזה שהתורם נותן מעט והמשרד נותן הרבה.

לימור לבנת: גם את זה אנחנו עושים.

לימור לבנת: אנחנו באמת מברכים על כל תרומה ועל כל פעולה ועל כל התנדבות, ועובדים בשיתוף פעולה.

לימור לבנת: מעבר לענין הזה יש פרוצדורות.

לימור לבנת: מעבר לכל התמיכות הממוסדות יש קרנות ויש ועדת עזבונות.

לימור לבנת: אתם מכירים את הכל, אני מניחה שאני לא מחדשת דבר.

לימור לבנת: תבואו כולכם על הברכה על העבודה שאתם עושים.

לימור לבנת: אנחנו באמת מעריכים ומכבדים כל עבודה כזאת.

לימור לבנת: ואם לא היתה העבודה של האגודות-עמותות התנדבויות, אף משרד לא היה יכול לעשות הכל לבד, כי היריעה והשמיכה הן קצרות מדי.

לימור לבנת: תקציב המדינה תמיד קטן מדי.

לימור לבנת: זה לא בא לומר שאני לא חושבת שיש כאן גם מקומות להתייעל בתוך המשרדים השונים, וגם בתוך משרד החינוך, ואמרתי את זה בפתח דבריי ואני אומרת את זה גם כאן.

לימור לבנת: מצד שני אני לא חושבת שצריך להפריט את שירותי הרווחה לדעת.

לימור לבנת: אני מתנגדת להפרטה לדעת של שירותי הרווחה.

לימור לבנת: אני מתייחסת גם למה שאמר מייק נפתלי.

לימור לבנת: אני לא חושבת שכל העמותות האזרחיות זה דבר נכון ויעיל.

לימור לבנת: צריך למצוא את הדרכים שהמדינה תמלא את חובתה וההתנדבות תספק את הצרכים בנישות שהמדינה לא מסוגלת הכל.

לימור לבנת: בזה נבחנת חברה שיש בה גם אחריות מסוימת גם לחברה, גם לעשירים בה, גם לאחרים.

לימור לבנת: זה חלק מהדרך.

לימור לבנת: אבל אתה רוצה שהמדינה תתנער מחובתה ותעביר תקציבים?

לימור לבנת: אני חושבת שזה רעיון לא טוב, אני מתנגדת לזה ובעיניי זו הפרטה עצמית לדעת.

צבי הנדל: תודה רבה לשרה, תודה רבה לכולם.

צבי הנדל: הישיבה נעולה.

צבי הנדל: - - - - - - -