ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 139, 2001-05-23 00:00

צבי הנדל: בוקר טוב.

צבי הנדל: אני פותח את ישיבת הוועדה.

צבי הנדל: לפני כשלושה שבועות חזרנו מספר חברים שהיינו במשלחת שארגנה הסוכנות היהודית, ביניהם ידידי יושב-ראש ועדת החינוך, המדע והספורט של הכנסת, חבר-הכנסת זבולון אורלב.

צבי הנדל: בינתיים הוא לא חבר-הכנסת, אבל ודאי יהודי עם ראש טוב, ותרם לסיור – אלי גולדשמידט, נציגים של הסוכנות והמשרד לקליטת העלייה, הסמנכ"ל.

צבי הנדל: בסוף הדיון הזה הייתי רוצה שנגיע לפחות לעיקרי ההמלצות שאנחנו רוצים שמדינת ישראל והסוכנות היהודית יעשו על-מנת להועיל לקהילה היהודית בארגנטינה, שעיקרה בבואנוס-איירס אבל לא רק, ובסופו של דבר מה משרד הקליטה יעשה בארץ על-מנת שהקליטה תהיה טובה יותר, גם לעידוד עלייה וגם לקלוט אותם היטב וגם לעזור להם בעודם שם.

צבי הנדל: למי שלא מצוי מספיק בחומר, אומר מספר מלות פתיחה.

צבי הנדל: ביהדות ארגנטינה יש שתי בעיות: האחת ביטחונית והשנייה כלכלית, וגם הן מסתעפות, אבל בסופו של דבר שתיהן גורמות לבעייתיות בתוך הקהילה היהודית.

צבי הנדל: הבעיה הביטחונית החלה עם פיצוץ שגרירות ישראל ופיצוץ אמי"ה, בנין הקהילה היהודית, שבו נהרגו עשרות יהודים, ומאז יש פחדים.

צבי הנדל: המשפט צריך להתחיל רק בימים אלה.

צבי הנדל: עדיין לא ברור לגמרי אם תפסו את כל האנשים שהיו שותפים למעשה, בתוכם גם אנשי משטרה.

צבי הנדל: זה גרם לכך שלאחר הפיצוצים האלה יש בטונדות כמעט ליד כל בנין שיש בו פעילות יהודית – בתי-ספר, הסוכנות היהודית, בתי-כנסת – וכבר מרחוק אתה יכול לזהות איזה בנין הוא יהודי או לא.

צבי הנדל: מעבר לפחדים ולכעסים ולהרגשת התסכול של האוכלוסייה היהודית, הפחדים האלה גם משפיעים במידה כזו או אחרת אולי על הורים שלא ישלחו את ילדיהם לבתי-ספר יהודיים, מאחר שיש חשש, כי בית-הספר מסומן שהוא יהודי, רואים את זה מקילומטרים.

צבי הנדל: אבל זה אחד התירוצים, ותכף ניגע בדברים נוספים.

צבי הנדל: יש גם הצד הכלכלי.

צבי הנדל: פרט לבעיה של כל ארגנטינה, שגרמה להרבה עניים חדשים, אולי קצת פחות מהממוצע הארצי אצל היהודים, אבל 10% זה הרבה, כי אנחנו מדברים על למעלה מ-200,000 יהודים.

צבי הנדל: בנוסף לכך גם סגירת שני בנקים, שלא אעמוד עכשיו על הפרטים למה ואיך הם נסגרו, שהיו בזיקה כזו או אחרת ליהודים, בניהולם, ראשי הקהילה או ראש הקהילה.

צבי הנדל: ודאי שזה נתן הכנסות כספיות לקהילה, נתן כוח כלכלי לקהילה לעזור לבתי הספר.

צבי הנדל: הכל יחד מביא לכך – ושוב אני חוזר לבית-ספר, כי אני רואה בזה ערך, ואז המחיר שצריך לשלם היום הורה לבית הספר הוא סדר-גודל של 400, 500 דולר לחודש.

צבי הנדל: יש הנחות, אבל זה הבסיס, וזה תשלום כבד מאד.

צבי הנדל: אין מי שיעזור, כי הקהילה נחלשה בגלל הבנקים והמצב הכלכלי.

צבי הנדל: ומצד שני האנשים הפרטיים נחלשו כי המצב הכלכלי קשה.

צבי הנדל: זאת סיבה נוספת, אולי עוד יותר מכרעת מהסיבה הביטחונית, שפחות ילדים מגיעים לבית-ספר, והבסיס הוא שהרי בסופו של דבר הקהילה הזאת היתה קהילה מאד ציונית.

צבי הנדל: אנחנו דיברנו שם כמעט רק עברית.

צבי הנדל: נזקקנו למעט תרגום לספרדית בקהילה היהודית, אבל ככל שגילאי הנפגשים אתנו ירד, העברית היתה חלשה יותר.

צבי הנדל: זה סימן מובהק וברור שמקומו של בית הספר היהודי, שבעבר תפס מקום כל-כך מרכזי, נחלש והולך היום ויש פחות דוברי עברית.

צבי הנדל: שיא התסכול שלי היה כשנפגשתי עם קבוצה של תלמידי כתה י"ב בבית-ספר יהודי "שלום עליכם" שלומדים במגמה עברית.

צבי הנדל: חוץ מזה שהם נהדרים וחמודים והייתי מוכן לחבק כל אחד מהם בנפרד, הם כמעט לא ידעו עברית.

צבי הנדל: ואלה היו צריכים להיות החזקים ביותר, כתה י"ב.

צבי הנדל: התעקשתי לדבר אתם עברית, ובסופו של דבר הבנו זה את זה, אבל בקשיים מרובים.

צבי הנדל: ההורים שלהם מדברים בשטף הרבה יותר גדול.

צבי הנדל: ברור לנו שברגע שהבסיס נחלש, החינוך, הנושא הציוני-יהודי נחלש, ואני מדבר על קהילה שביסודה מאד ציונית, ואז הכל קשה יותר.

צבי הנדל: נוסיף לענין שלמרות חלון ההזדמנויות, אם יש מצב ביטחוני קשה ומצב כלכלי קשה, לכאורה התוצאה של המשוואה הזאת היתה צריכה להיות: בסדר, כאן אפשר לעבוד חזק ומהר ותהיה עלייה גדולה.

צבי הנדל: יש מצב ביטחוני בישראל, כש-ON LINE כל העולם שומע, ודאי ארגנטינה, והתקשורת העולמית לא בדיוק מפרגנת לנו, וגם יהודים עם לב ציוני חם שבפתיחת דבריהם אמרו: ברור לנו שישראל צודקת, אבל אין לנו כלים.

צבי הנדל: תסתכלו כל ערב בטלוויזיה, תשמעו רדיו ותקראו עיתונים.

צבי הנדל: תנו לנו כלים להגן על התזה, כי ברור לנו שזה לא יכול להיות שישראל מפציצה עם אורניום מדולל וכו'.

צבי הנדל: אם כן, ודאי שהמצב הביטחוני בארץ והתדמית שלנו והשידורים לא מוסיפים לרצון הגדול לעלות ארצה.

צבי הנדל: נקודה אחרונה, ואתן לחבריי להשלים.

צבי הנדל: יש גם ישראלים חדשים שעלו מארגנטינה, שאולי רמת הציפיות שלהם, למרות שכולם מדברים אתי וכותבים לי: נכון שאף אחד לא הבטיח לנו גן של שושנים, אבל איך אפשר לעלות כשכל אחד והצרות שלו עיקרן הן סביב הענין הכלכלי, פרנסה וכו', אבל לא רק?

צבי הנדל: ואם הם כותבים מכתב אחד כזה עם רעל לחוץ-לארץ הוא מאפיל על כל העבודה הקשה של כל מי שעוסק בזה, תנועות הנוער וכו'.

צבי הנדל: אולי לא שייך לדיון, אבל מאד שייך.

צבי הנדל: את חטאיי אני מספר כאן, וחיכיתי לרגע שיישב לשמאלי סלי מרידור.

צבי הנדל: התדמית של שליחי הסוכנות בעיניי, עד לנסיעה הזאת לארגנטינה, היתה כמו אצל רוב תושבי ישראל – מספיק בקושי, לא רוצה להגיד בלתי-מספיק.

צבי הנדל: כי הם נוסעים לחו"ל וחלקם לא חוזרים לארץ.

צבי הנדל: כשהייתי בארגנטינה ופגשתי שם את כל השליחים, מהראש ומטה, התמלאתי הערכה עמוקה, ואני מדבר בענין הזה בשם כל אלה שנסעו אתי.

צבי הנדל: פגשתי שם גם אנשים ברמה וגם אנשים עם המון מוטיבציה, שמוכנים למסור את נפשם למען המטרה שלשמה הם שם.

צבי הנדל: כה לחי לחברים האלה שעושים מלאכת קודש.

צבי הנדל: אנחנו חייבים לעשות שם שתי פעולות.

צבי הנדל: פעולה אחת, בבסיס.

צבי הנדל: לא בכדי חזרתי כמעט בכל מילותיי והגעתי בסוף לבית הספר, למרות שיש הרבה מה לדבר גם על כל השאר.

צבי הנדל: לא פיתחתי את הנושא של העניים ואת שאר הנושאים.

צבי הנדל: התמקדתי בבית הספר, כי אני חושב שזה היה הכוח המרכזי שעשה את הקהילה למה שהיא.

צבי הנדל: נכון שהראשונים הקימו את בתי הספר, אבל מאז, הרבה שנים אחורה, אין ספק שבתי הספר הם הדבר המרכזי.

צבי הנדל: היום יש עזיבה ובתי-ספר נסגרים, לא רק בגלל העלייה.

צבי הנדל: אם יש עזיבה בגלל עלייה, מה טוב.

צבי הנדל: אבל העזיבה היא במעבר לבתי-ספר ממשלתיים רגילים.

צבי הנדל: הסיבה לכך היא התשלום הגבוה וגם מפני שרמת המורים בנושאים מסוימים ירדה, גם כלליים ולא כלליים, כי המשכורת המשולמת היא נמוכה, כי אין כסף.

צבי הנדל: מורה מקבל כ-500 דולר לחודש, בעוד שמורה בבית-ספר ממשלתי מקבל בין 1,200 ל-1,400 דולר, ואז ודאי שכוח ההוראה נחלש.

צבי הנדל: הכל מתנהל סביב בית הספר, ונראה לי שאנחנו נהיה חייבים למצוא דרך, כמו באזורי מצוקה אחרים בעולם, שמדינת ישראל תיכנס לנושא בית הספר – בלי להיכנס עכשיו לפרטים, מורים וכסף, או איך נעשה את זה – השיטות יימצאו.

צבי הנדל: זה דבר אחד שאנחנו חייבים לעשות.

צבי הנדל: על הפרטים אשמח לשמוע גם מהפותחים וגם בהמשך.

צבי הנדל: הנושא השני הוא לראות, להתאים ולשפר את תוכניות העלייה בכל הרמות, ודאי ברמה של הנוער, שיש בתוכו קבוצה לא קטנה שמוכנה מאד לצאת אבל יש מגבלות כספיות, וגם ברמה של ההורים והמשפחות, העניים החדשים וכו'.

צבי הנדל: אבקש מידידי אלי גולדשמידט להוסיף מהתרשמויותיו.

צבי הנדל: אחריו – יושב-ראש ועדת החינוך חבר-הכנסת זבולון אורלב.

צבי הנדל: בבקשה.

אלי גולדשמידט: אני מסכים לכל הדברים שצבי אמר כאן.

אלי גולדשמידט: בסוגיית המסקנות אני רוצה לומר, קודם-כל ברמה העקרונית, שאני חושב שמדינת ישראל והעם היהודי ביחד צריכים להתגייס כדי לסייע לקהילה היהודית בארגנטינה.

אלי גולדשמידט: אני אומר את זה דווקא על רקע העובדה שהוחלט בממשלה על קיצוץ בתקציב המדינה ועל דיונים על קיצוצים בתקציב המדינה.

אלי גולדשמידט: יש לי יותר מאשר תחושת בטן שלבוא היום לממשלה ולהגיד: צריך יותר כסף בשביל לטפל בנושא של ארגנטינה, הבקשה הזאת לא תיענה בחיוב רב או בשמחה גדולה, והיא עשויה להידחק מפאת סדרי-עדיפויות אחרים.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר שיש פה אלמנט מוסרי מדרגה ראשונה, שחשבתי עליו לא מעט.

אלי גולדשמידט: במשך הרבה שנים מול מדינות שמוגדרות כמדינות רווחה מדינת ישראל נהנית מתזרים חיובי ברמה כספית של אותם יהודים שנמצאים בקהילות האלה ושתורמים הרבה מאד כסף למדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: אני חושב שחלק מהמהלך צריך להיות שכאשר קהילה נכנסת או נקלעת למצוקה, לא יכולה מדינת ישראל לעמוד מהצד ולהגיד: אנחנו לא בעסק.

אלי גולדשמידט: קודם-כל זה לא מוסרי, בהיותה מדינתו של העם היהודי, אבל זה גם לא מוסרי מההיבט הכי בסיסי של מערכות יחסים, כאשר מישהו נקלע לצרה לעמוד מנגד ולא לסייע לו.

אלי גולדשמידט: אני חושב שגם כלפי העתיד יש בזה דבר לא נכון, משום שלדעתי יהודים שנמצאים בארצות רווחה, ויודעים או יידעו שכאשר קהילתם עלולה להיקלע לקשיים כאלה או אחרים מדינת ישראל לא תעמוד מנגד, הדבר הזה גם יחזק את הקשר וגם ייצור מוטיבציות נוספות כדי לקיים את המערכת ההדדית בין מדינת ישראל לבין התפוצות.

אלי גולדשמידט: אני חושב שהיום יהדות ארגנטינה נמצאת בסיטואציה שהיא נזקקת לעזרתה של מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: היא בוודאי נזקקת לעזרתו של העם היהודי, ואני בטוח ויודע, ולא לי לומר את זה, נמצא כאן סלי מרידור ונמצאים כאן אלן הופמן, מייק רוזנברג וכל האנשים שעוסקים בתחומים האלה מטעם הסוכנות היהודית, בוודאי יידעו להגיד כיצד עושים הפניית משאבים או יצירת סדרי-עדיפויות גם לטובת הענין של ארגנטינה.

אלי גולדשמידט: אבל המשאבים מוגבלים והסל מוגבל, ואם אכן זה המצב, ואני חושב שהמצב הוא נכון כפי שתיאר אותו צבי – אם המצב הוא מצב קשה, לדעתי ממשלת ישראל צריכה לתת כתף לקהילה הזאת.

אלי גולדשמידט: זו קהילה ששלחה במהלך השנים למדינת ישראל 80,000 עולים שהשתלבו בצורה מדהימה בכל שדרות החברה הישראלית; קהילה שכמו שצבי אמר, אתה בא ושומע עברית במבטא ספרדי, אבל אתה שומע עברית בכל מקום ובכל אתר.

אלי גולדשמידט: עם הבעיות שיש היום בגלל בעיות החינוך שיש ירידה מסוימת, עדיין אני לא חושב שיש קהילה באיזה שהוא מקום בעולם עם רמה כזו של מחויבות ציונית.

אלי גולדשמידט: כאיש התנועה הקיבוצית אני מוכרח לומר שאני חשתי שאני נוסע במרחב הזמן, במנהרת הזמן, כאשר רואים חבר'ה צעירים מתלבטים ביניהם, קודם-כל מתנים את עלייתם לארץ בכך שיימצא להם קיבוץ, ואחר-כך מתווכחים ביניהם אם הם צריכים להצטרף לקיבוץ קיים או להקים קיבוץ חדש, אז זה ממש מסע במנהרת הזמן מבחינת ערכים שאנחנו כבר לא מכירים אותם או אולי לא יודעים שהם קיימים היום.

אלי גולדשמידט: זאת אומרת, יש לנו פה קהילה מאד-מאד חיובית, עם פוטנציאל עלייה ועם פוטנציאל של חיים יהודיים שוקקים.

אלי גולדשמידט: זאת קהילה שנכנסה לצרה צרורה.

אלי גולדשמידט: אנחנו גם שמענו מראשי אמי"ה טענה שמאד כאב לנו לשמוע אותה.

אלי גולדשמידט: אני מצטער שעוד בתפקידי הקודם לא הייתי מודע לנושא הזה והוא לא הובא לידיעתי.

אלי גולדשמידט: בתקופת פשיטת הרגל של הבנקים בארגנטינה היתה פנייה לממשלת ישראל להעמיד איזו שהיא רמה של ערבות מדינה כזו או אחרת כדי שהם יוכלו לגייס הון למחזור הלוואות.

אלי גולדשמידט: הם פשוט נקלעו לצרה ולא היו מסוגלים לעמוד בפרעון בגלל הריבית הגבוהה מאד שקיימת בארגנטינה על הלוואות בגלל המצב הכלכלי הלא-פשוט של המדינה, והם נתקלו במדינת ישראל בכתף קרה.

אלי גולדשמידט: הצורה שבה אנחנו כל-כך יודעים לבוא לקהילות העולם – יש כאלה שקוראים לזה "שנור", אני לא חושב שזה שנור, אני חושב שזה לגיטימי לתבוע מיהודי העולם להשתתף בבנייתה וביסוסה של מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: אבל כאשר הם נתקלים בצרה והם מבקשים סיוע מהארץ והם נתקלים בכתף קרה, זה דבר שלא מוסיף לנו כבוד.

אלי גולדשמידט: אני חושב שבענין הזה צריך לעשות שינוי מאד משמעותי.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להגיד עוד דבר שהתרשמנו ממנו בצורה בלתי-רגילה כשהיינו שם, ונדמה לי שגם פה אני מדבר גם בשם חבריי, וזה הנושא של הפעילות של מספר ראשי ערים במדינת ישראל, שעושים פשוט עבודת קודש.

אלי גולדשמידט: גם כאן, כמו שצבי אמר קודם על התדמית של השליחים – לי במקרה לא היתה התדמית הזאת, כי כבר ראיתי אותם בעבר בפעולתם, אבל אני יודע שזו תדמית נפוצה ומי שפוגש אותם שם מבין כמה קשה וכמה לא פשוט המאבק שהם מנהלים שם ואיזו עבודה נהדרת הם עושים.

אלי גולדשמידט: אבל גם לראשי הרשויות לא תמיד יש תדמית מי-יודע-מה במדינת ישראל, ומסתבר שיש מספר ראשי רשויות שהם להיט בארגנטינה.

אלי גולדשמידט: קריית ביאליק, ערד ועוד כמה שמות, ואני לא רוצה לפגוע באף אחד שלא אזכיר את שם העיר שלו – השם קריית ביאליק, לדעתי הוא כמו השם של רוסריו.

אלי גולדשמידט: זאת אומרת, קריית ביאליק או ערד זה מושג של קליטה בלתי-רגילה ומעורבות של ראשי ערים.

אלי גולדשמידט: אם אנחנו צריכים למקד את הענין, אני חושב שוועדת העלייה והקליטה ראוי שתצא בקריאה אל הממשלה ואל שר האוצר.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לשים את הדגש על כך שקודם-כל הממשלה צריכה לבוא לקראת הקהילה.

אלי גולדשמידט: ההגדרה של קהילת יהודי ארגנטינה כקהילה של ארץ רווחה היא הגדרה פרובלמטית מאד.

אלי גולדשמידט: אני גם חושב שאי-אפשר יותר להגדיר קהילות או מדינות רווחה לפי מקום גיאוגרפי אלא לפי המצב הספציפי שבו הן שרויות.

אלי גולדשמידט: בענין הזה צריך לעשות פעולה, שלדעתי היא גם לא כל-כך יקרה.

אלי גולדשמידט: מדובר לא בהרבה מיליונים של שקלים.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: חבר-הכנסת אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: בראשית הדברים גם אני רוצה להודות לסלי מרידור ולאנשי הסוכנות שחשבו על המשלחת הפרלמנטרית ליהדות ארגנטינה.

זבולון אורלב: אני חושב שההחלטה שלכם, לאחר מעשה, היא החלטה מאד נכונה ואנחנו רוצים להודות לכם על ההזדמנות שאפשרתם לנו להציץ במשך חמישה ימים נטו בארגנטינה כדי להבין מה מתרחש שם, ואני בטוח שאני משקף את דעת חבריי בכך שאני אומר שאם חשבתם שאתם שולחים אותנו כשליחים ליהדות ארגנטינה, אז אנחנו חזרנו משם כשליחים של יהדות ארגנטינה.

זבולון אורלב: כך אני מרגיש את המחויבות שלנו, לא לנעול את כל מה שראינו וספגנו ולשים את זה בתיבה סגורה ולהגיד: עברנו איזו חוויה, אלא חזרנו עם מחויבות שצריך לעשות ולפעול.

זבולון אורלב: אני חושב שהמצב שאותו תיאר באופן נכון יושב-ראש הוועדה ידידי חבר-הכנסת צבי הנדל מחייב את העם היהודי בכלל ואת מדינת ישראל בפרט, לבנות תוכנית מיוחדת, מאורגנת, מסודרת של העם היהודי ושל מדינת ישראל כדי להעלות את מי שאפשר להעלות מיהדות ארגנטינה.

זבולון אורלב: אם יש שם 200,000 יהודים, ונדמה לי שבשנה האחרונה עלו כ-1,200, הרי בוודאי שלאור הנסיבות המיוחדות והמצב המיוחד כפי שתואר, אפשר בשנה – שנתיים או שלוש לפתוח חלון הזדמנות הרבה יותר גדול במושגים של עשרות אלפים, וזאת בתנאי שנבנה את התוכנית המיוחדת.

זבולון אורלב: אני מבחינתי רואה בזה ממש מבחן עליון של הציונות, של העם היהודי ושל מדינת ישראל, האם אנחנו מסוגלים להתמודד עם האתגר הזה.

זבולון אורלב: היו באחרונה כמה אתגרים – יהדות רוסיה ויהדות אתיופיה.

זבולון אורלב: אני חושב שבאופן כללי יש ציון "עובר", אבל בנושא ארגנטינה אני מרגיש שאף-על-פי שהמצוקה שם היא כבר מ-1988-1999, חלפו שנתיים ואין הרבה זמן.

זבולון אורלב: כדי להמחיש את זה אומר לכם, ששאלנו כמה יהודים אם יש מצוקה כזאת גדולה, כלכלית, אידיאולוגית, ביטחונית, למה הם לא עולים?

זבולון אורלב: יהודי אחד שם אמר שהוא יודע להיות עני בספרדית, הוא יודע למצוא את פחי הזבל, אבל לעלות ולהיות עני במדינת ישראל, בעברית, הוא לא יודע.

זבולון אורלב: וזה מחייב בהחלט תוכנית רצינית.

זבולון אורלב: אני מסכים שיסוד הענין הוא במערכת החינוך.

זבולון אורלב: יש שם מערכת חינוך יהודי לתפארת, יחסית למדינות העולם.

זבולון אורלב: אחוז הילדים שמקבלים חינוך יהודי מלא הוא גבוה מאד.

זבולון אורלב: אחוז הילדים שיודעים עברית בתוך החינוך היהודי הוא גבוה מאד.

זבולון אורלב: אתה יושב שם בחדר מורים ולפעמים אתה יכול לחשוב שאתה יושב בחדר מורים במדינת ישראל מבחינת רמת הדיון ועושר השפה העברית, אתה פוגש אינטלקטואלים יהודים ואתה מקיים אתם דיון.

זבולון אורלב: יש שם סופרים ומשוררים.

זבולון אורלב: יש תשתית ציונית יהודית ממש מצוינת.

זבולון אורלב: אבל גם מערכת החינוך שם נמצאת במשבר.

זבולון אורלב: נמצאים פה חבריי ממשרד החינוך – יאיר לוין, סמנכ"ל לקשרי חוץ, ודב אייזן הממונה על החינוך היהודי בתפוצות – ואין ספק שכפי שהמדינה ידעה להיכנס למעורבות פעילה במערכת החינוך בברית-המועצות לשעבר, כך היא צריכה לחשוב על פריצת-דרך לתקופה קצובה מראש כדי להרים מחדש ולחזק את החינוך היהודי.

זבולון אורלב: אין היום בבתי הספר אף מורה ישראלי, בשונה מהעבר, כי בדרך-כלל השליחים האלה גם ממומנים על-ידי הקהילות, והיום הקהילה לא מסוגלת לממן אותם.

זבולון אורלב: כפי שתואר, יש משבר גדול מאד, ולכן אין ספק, אם רוצים, במסגרת התוכנית שאני מדבר עליה, מדינת ישראל תצטרך להיכנס באופן עמוק מאד לתוך מערכת החינוך.

זבולון אורלב: ככל שמערכת החינוך תהיה יותר ישראלית, יהודית, ציונית, כך זה ייתן מנוף לעלייה.

זבולון אורלב: יש כמובן תוכנית, ונעשית עבודה, אבל אנחנו מדברים עם הפנים קדימה.

זבולון אורלב: היתה לנו פגישה מאד נרגשת עם הורי הנעלמים בתקופת השלטון של הכת הצבאית בשנים 1976 – 1983.

זבולון אורלב: באותה תקופה נעלמו שם רבבות אנשים ובתוכם גם יהודים רבים.

זבולון אורלב: אין לאף אחד ציפייה שהנעלמים האלה חיים, אבל המשפחות לא זוכות להביא את יקיריהן לקבר ישראל.

זבולון אורלב: הם ספרו לנו שכמה מדינות בעולם, דוגמת ספרד, צרפת, איטליה, חוקקו חוק כלפי החוטפים כדי שהפעולות שלהם תהיינה בגדר עבירות פליליות, שאם החוטפים יגיעו לאותן מדינות ניתן יהיה לתפוס אותם.

זבולון אורלב: בארגנטינה, מסיבות פוליטיות פנימיות, לא ננקטות כרגע פעולות כלפי החוטפים.

זבולון אורלב: הם ביקשו מאתנו לסייע בכך שגם מדינת ישראל תצטרף לאותן מדינות ותעביר חוק על-מנת שאותם חוטפים יהיו בגדר עבריינים פליליים גם במדינת ישראל.

זבולון אורלב: אני פניתי, גם בשם חבריי, ליועץ המשפטי לממשלה ולשר המשפטים על-מנת לנסות ולהשיג הסכמה כדי לחוקק את אותו חוק כדי שיהודי ארגנטינה יידעו שגם אם נעלם יהודי בארגנטינה ולא יודעים את מקום קבורתו, מדינת ישראל מרגישה אחריות והערבות ההדדית פועלת בין בחיים ובין שלא בחיים.

זבולון אורלב: ביקרנו שם בשני בתי-ספר, שלום עליכם ובבית-ספר כללי.

זבולון אורלב: שם ראינו עושר גדול.

זבולון אורלב: בית-הספר מאד מקושט, הרבה מאד מורים, מתקן ראוי, הכתות מסודרות, והם באמת עושים מאמצים מאד גדולים.

זבולון אורלב: אני רוצה לשבח את פרופ' בלוך, מנהלת בית-הספר שעושה עבודה ראויה, אם כי כרבע מתלמידי בתי הספר בחינוך היהודי עזבו את החינוך היהודי, בשל הסיבות שאותן ציין יושב-ראש הוועדה, כלכליות ואחרות, ומי שפורש מהחינוך היהודי זאת גם התוצאה שבבואנוס-איירס יש 50% התבוללות ובערי השדה – 80%.

זבולון אורלב: ביקרנו גם בבית הספר הדתי ציוני תלפיות, גם שם מאד-מאד נהנינו.

זבולון אורלב: מטבע הדברים שם ידיעת השפה העברית היא טובה יותר.

זבולון אורלב: מה שבדרך-כלל יודע ילד בכתה י' בבית-ספר שלום עליכם מבחינת העברית, יודע ילד בכתה ד' או ה' בבית-הספר הדתי.

זבולון אורלב: הקהילה הציונית דתית כמעט כולה עלתה לארץ.

זבולון אורלב: יש רק בית-ספר אחד עם כ-140 תלמידים שמקיים לימודים טובים וסדירים, אבל הרגשנו שצריך חיזוק לכל הצד של ההקלות שם, גם של הבנין, ואני מקווה מאד שהביקור שלנו גם יעזור לאותו בית-ספר כדי שהוא יקבל את מה שמגיע לו כמו כולם.

זבולון אורלב: לסיכום, אני חושב שטוב יעשה יושב-ראש הוועדה וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות אם היא תבקש מכל הגורמים, בעיקר הסוכנות היהודית, העם היהודי וכל הארגונים הוולונטריים, התאחדות עולי אמריקה הלטינית וכדומה, לשבת ולגבש תוכנית לטווח קצר כדי שניתן יהיה להציג את התוכנית הזאת כאן בכנסת.

זבולון אורלב: לדעתי ניתן יהיה לגבש רוב מאסיבי של חברי הבית, הרוב הציוני שלפעמים הוא אילם בבית הזה, לפעמים הוא שותק בבית הזה, ואני בטוח שאם יציגו לו אתגר לתקופה קצובה, עם משימות מאד-מאד ברורות, ניתן יהיה לגבש גיבוי ציבורי רחב, ואני רואה בכך מבחן עליון לאתגר הציוני של עליית יהדות ארגנטינה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: ידידי סלי מרידור, בבקשה.

סלי מרידור: תודה רבה.

סלי מרידור: יושב-ראש הוועדה, חברי הוועדה, לפני שאני מתחיל, אתי נמצאים פה חברי הנהלת ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית: עמוס חרמון, אליעזר שפר, חיים חייט ומנהלי המחלקות שעוסקים בעלייה ובחינוך, מייק רוזנברג ואלן הופמן ואבינועם בר-יוסף שגם ליווה את המשלחת לארגנטינה.

סלי מרידור: אני שמח שאיחרתי בכמה דקות, משום שאני חושב שטוב שהפתיחה היתה של החברים שהיו שם, ואני אנסה לא לחזור על הדברים.

סלי מרידור: אנחנו נמצאים בפני אתגר גדול, גם מוסרי וגם ציוני, ולא במקרה ביקשנו מחברי הכנסת לנסוע.

סלי מרידור: אנחנו, הסוכנות היהודית ומשרדי הממשלה – זה נכון גם לגבי משרד הקליטה, גם לגבי משרד החינוך, אני מניח גם לגבי משרדים אחרים במידה מסוימת – עושים מאמצים מסוימים חשובים בהקשר של ארגנטינה כבר שנתיים.

סלי מרידור: המאמצים האלה, שהם חשובים וטובים, מניבים פרות, אבל אני מסכים לגמרי לאמירה שמה שצריך עכשיו זה לא שיפור מאמץ אלא קפיצת מדרגה או תוכנית חירום, וכדי לבצע תוכנית כזאת מוכרחים רמת מעורבות לגמרי אחרת של מדינת ישראל ושל החברה הישראלית.

סלי מרידור: לא אחזור על הרקע למשבר ולא אחזור על הפרטים של המשבר.

סלי מרידור: הוא משבר קשה והוא מחייב אותנו תשובה בשני מישורים.

סלי מרידור: האחד, מישור של העלייה.

סלי מרידור: השני, המישור של החינוך, וכמובן שיש זיקה בין שני המישורים האלה.

סלי מרידור: בתחום העלייה אנחנו צריכים להציב לעצמנו יעד שממצב שבו בשנת 2000 עלו קרוב ל-1,200 עולים במהלך השנה, בשלוש השנים הקרובות אנחנו נעלה כ-10,000 עולים מארגנטינה.

סלי מרידור: זה פי שלוש, אולי פי ארבע מן המספרים הרגילים.

סלי מרידור: כל מי שמבקר בארגנטינה מתרשם שאם נדע לעשות פעולות נכונות במאמץ משולב, אנחנו צריכים להיות מסוגלים לעמוד ביעד הזה.

סלי מרידור: זה מבחן ציוני אדיר לכולנו.

סלי מרידור: אנחנו צריכים להגביר את הפעולות שלנו שם.

סלי מרידור: אנחנו צריכים לשפר מאד את כל מערך הקליטה הראשונית כאן.

סלי מרידור: אנחנו צריכים לדאוג בנושא של המשכנתאות לשיפור משמעותי.

סלי מרידור: אנחנו צריכים להרחיב את תוכניות הצעירים.

סלי מרידור: ומעבר לכל אנחנו צריכים לדעת לגייס את האנרגיות החיוביות האדירות שיש בחברה הישראלית.

סלי מרידור: אני רואה פה את ראש העיר קריית ביאליק, ויש אולי אחרים.

סלי מרידור: אני אומר לכם שתנאי הכרחי הוא שילוב נכון, שיתוף נכון של התאחדות העולים, של מעסיקים ושל רשויות מקומיות.

סלי מרידור: כי בסופו של דבר הערך המוסף שהם מביאים לתהליך הקליטה וההחלטה לגבי עלייה הוא אדיר.

סלי מרידור: במקביל צריך לעשות מאמץ גדול מאד בתחום החינוך.

סלי מרידור: הוא צריך להיות מאמץ כפול.

סלי מרידור: זרוע אחת שלו זו הרחבה משמעותית של אפשרויות הלימוד בארץ, גם בגיל התיכון, גם בגיל האוניברסיטה, וזרוע שנייה היא חיזוק המערכת החינוכית שם על-ידי תגבור המרכיבים הציוניים.

סלי מרידור: זה כבר קיים, עשינו מעשה עם משרד החינוך.

סלי מרידור: אני לא יודע להגיד כמה ילדים הצלנו מנשירה מבתי הספר.

סלי מרידור: המספר לא קטן, אבל צריך להעמיק פה את המאמץ גם בתחום של התמיכה בבתי הספר, גם בתחום של שליחים, גם בתחום של החינוך הלא-פורמלי, ואני לא רוצה לרדת לפרטים, משום שצריך לגבש תוכנית חירום רצינית.

סלי מרידור: לסיכום אני רוצה לומר שני דברים.

סלי מרידור: מתחייבת פה פעולה משותפת של העם היהודי באמצעות הסוכנות, של ממשלת ישראל, של רשויות מקומיות, של מעסיקים, של התאחדות עולי ארגנטינה, של כל גורם משמעותי שיכול לתרום לתהליך העלייה והקליטה ולתהליך הצלת מערכת החינוך הציונית שם.

סלי מרידור: זה לא יצליח במאמצים מפוזרים.

סלי מרידור: זה יכול להצליח רק במאמץ משותף.

סלי מרידור: אני יכול להגיד לוועדה שבימים אלה אנחנו יושבים על גיבוש תוכנית ביחד עם משרד הקליטה.

סלי מרידור: היתה לי פגישה עם סגן שר הקליטה, בעקבותיה יושב צוות משותף של מחלקת העלייה שלנו ושל משרד הקליטה בראשות חנוך צמיר, כשהכוונה היא לנסות לגבש תוכנית עד סוף החודש הזה כדי שאפשר יהיה להציג אותה לאישור הממשלה והסוכנות במהלך או עד סוף חודש יוני.

סלי מרידור: במקביל אני מקווה שנוכל לפתח תוכנית עם משרד החינוך.

סלי מרידור: המבחן בסופו של דבר יהיה מבחן תקציבי.

סלי מרידור: אמרתי מבחן מוסרי, אמרתי מבחן ציוני.

סלי מרידור: בסופו של דבר ללא ביטוי תקציבי משמעותי לתוכנית חירום כזאת - - -

צבי הנדל: לכך התכוונת כשאמרת "אנרגיה חיובית"?

סלי מרידור: אני אגיד לך למה התכוונתי כשאמרתי אנרגיה חיובית.

סלי מרידור: תקציב הוא אנרגיה חיובית חשובה, אבל לא לזה התכוונתי.

סלי מרידור: משום שאיך מתקבל עולה, מה הוא שומע מישראלי, איך מטפלים בו בקהילה, מזמינים אותו או לא מזמינים אותו לארוחת ערב שבת, האם יש מישהו שמדבר בספרדית כשהוא מגיע למשרדי ממשלה, האם יש תוכניות שעוזרות לו להיקלט בתעסוקה?

סלי מרידור: אני רואה פה את דני זק.

סלי מרידור: האם יש ראש עיר שמוכן להוציא מפית ולהגיד לו שהוא מחתים אותו על חוזה תעסוקה לחצי שנה?

סלי מרידור: - זה הרבה יותר מכסף.

סלי מרידור: אני אומר, זה הרבה יותר מכסף, אבל זה לא הולך בלי כסף.

סלי מרידור: אני אגיד פה אמירה כללית שהיא חשובה לוועדה הזאת, ואחזור עליה גם בסקירה הכללית שתהיה.

סלי מרידור: אנחנו נמצאים בשנת מבחן ואנחנו צריכים להבטיח שהמשאבים הכוללים שהקצתה מדינת ישראל בשנת 2001 לטובת עלייה וקליטה מכל העולם לא יפחתו כתוצאה מההקטנה המסוימת במספר העניים מברית-המועצות, אלא ניתן יהיה להפנות אותם לטובת עידוד עלייה מארצות המערב ובמיוחד מאותן ארצות שבהן יש סיכוי ואחריות אדירה להגביר את הפעולה עכשיו.

סלי מרידור: אני אומר לחברי הוועדה, זה רגע היסטורי, משום שאם הרגע הזה יפוספס, יישבו פה בעוד שנתיים – שלוש שנים וישאלו איך מגייסים את הכסף.

סלי מרידור: הכסף לפי מיטב הערכתי, קיים היום.

סלי מרידור: השאלה היא אם יתנו להפנות אותו לטובת מבצע מוסרי וציוני רב-חשיבות, או שחס-וחלילה הוא ייבלע במקומות אחרים.

סלי מרידור: תודה רבה.

סלי מרידור: אני מודה לכם על הנכונות להתגייס למשימה החשובה הזאת.

צבי הנדל: תודה לך.

צבי הנדל: נמשיך עם משרדי הממשלה ונתחיל עם חנוך צמיר, משנה למנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, שגם היה חבר בצוות שלנו.

צבי הנדל: בבקשה.

חנוך צמיר: כפי שאמר היושב-ראש, אני נלוויתי למשלחת של חברי הכנסת בסיורה בארגנטינה.

חנוך צמיר: מטבע הדברים אני אתייחס בדבריי בעיקר לכל הקשור בתוכניות קליטה, רעיונות קליטה, הדברים שקורים בארץ.

חנוך צמיר: לגבי הרשמים מהקורה שם אין לי מה להוסיף על הדברים שנאמרו כאן.

חנוך צמיר: נשאלת השאלה, כמובן, איך אנחנו הופכים מצב שעל פניו הוא חיובי בהיענות או בתחושה הבסיסית של לעשות מעבר, והוא לא קורה, איך אנחנו בונים גשרים אמיתיים אל מול המצב, גשרים שאנחנו יכולים לקרוא להם תוכניות קליטה מיוחדות, משופרות, משודרגות, שאכן יביאו לתנופה שסלי מרידור דיבר עליה.

חנוך צמיר: ברמת הכותרות, אנחנו חושבים שהקטע הקהילתי-יישובי הוא משמעותי ביותר, וניתנו פה כבר הקומפלימנטים ולא אחזור עליהם.

חנוך צמיר: אנחנו צריכים להעמיק אותם ולחזק אותם.

חנוך צמיר: כותרת אחת.

חנוך צמיר: כותרת שנייה היא כותרת הצעירים והסטודנטים, שעל פניו הפוטנציאל קיים, ישנו, בעל מוטיבציה גדולה ביותר.

חנוך צמיר: בידינו הכלים הארגוניים, בעיקר באמצעות מנהל הסטודנטים, אבל לא רק.

חנוך צמיר: מצד אחד אנחנו צריכים לשפר ולהתאים את התוכניות, ומצד שני לאפשר גם קיום סביר לאותם אנשים שיבואו ללמוד במדינה.

חנוך צמיר: הקטע השלישי, אני קורא לו סל קליטה תרבותי-חינוכי-יישובי.

חנוך צמיר: כלומר, היה והגיעו המשפחות לאותה קהילה או לאותו ישוב, מה הערך המוסף או התוספות או השוני שאנחנו מגדירים במעטפת היישובית.

חנוך צמיר: כאן אני חושב שתפקידנו כמשרד הקליטה להביא גם את המשרדים האחרים לתחום החשיבה הזה ולעשות את הדברים ההכרחיים, והם לא בשמיים.

חנוך צמיר: נושא התעסוקה לא הוזכר כאן כמעט, אבל אין ספק שמתחם קידומי התעסוקה למיניהם מחייב התייחסות מיוחדת.

חנוך צמיר: שוב, הכלים קיימים, השאלה היא רק מה הנפח שלהם ומה יכולתנו להשתמש בהם במספרים שהוזכרו כאן, שהם אתגר מבחינתנו.

חנוך צמיר: נושא אחרון הוא מגורי הקבע.

חנוך צמיר: אין ספק שאנחנו צריכים לפרק זמן מוגדר, קבוע מראש, לנסות ולשנות את המצב הקיים.

חנוך צמיר: מדיונים מקדימים שכבר היו לנו אני חושב שהדבר הזה אפשרי.

חנוך צמיר: זה לא יכפיל את המשכנתאות, אבל הוא ישדרג אותן בצורה מאד משמעותית מול כל משכנתה אחרת הניתנת לארץ עלייה אחרת.

חנוך צמיר: לסיום הערה להערה שנאמרה כאן, פשוט ברמת הידע.

חנוך צמיר: ארגנטינה כבר מזמן נחשבת ארץ קליטה מובהקת, והחלוקה בין ארצות רווחה לארצות מצוקה במקרה של ארגנטינה אינה קיימת.

חנוך צמיר: העולה מארגנטינה מקבל את כל הסיוע שמקבל העולה מברית-המועצות לשעבר או מכל מדינת סל קליטה אחרת.

חנוך צמיר: תודה.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: נציג משרד החינוך מר יאיר לוין, בבקשה.

יאיר לוין: אתחיל מזה שעמדנו להיפגש שרת החינוך יחד עם יושב-ראש הנהלת הסוכנות לפני כמה ימים והפגישה נדחתה לשבוע הבא.

יאיר לוין: אני מקווה שבעקבות המפגש כאן יעלו דברים נוספים של שיתוף-פעולה בין משרד החינוך לבין הנהלת הסוכנות היהודית.

יאיר לוין: היתה איזו שהיא קריאת מפה נכונה של המשרד וכבר לפני שלוש-ארבע שנים התחלנו בפעילות מסוימת בארגנטינה.

יאיר לוין: הפעילות הראשונה יחד עם הסוכנות, כמובן, היתה בענין של השבחת בתי הספר, כשנתנו את הדברים למט"ח – מרכז לטכנולוגיה חינוכית – ואני חושב שהפעילות הזאת ידועה כבר בארץ.

יאיר לוין: היא מאד חשובה.

יאיר לוין: לפני כחצי שנה בוועדה משותפת של משרד החינוך והתרבות והסוכנות היהודית, שנקראת תוכנית חי"ל – חינוך יהודי לתפוצות – שעד לאותו מועד עסקה אך ורק בטיפול בילדי מהגרים שהגיעו לצרפת ולארצות-הברית, ולטיפול בפנימיות, היתה החלטה שאנחנו נכנסים גם לארגנטינה בסיוע לבתי הספר.

יאיר לוין: אני מזכיר את זה בעיקר כדי להראות שכבר נעשתה פריצת הדרך הראשונה שאם במקום שניים – שלושה בתי-ספר שהחלטנו לטפל בהם החליטו על 14 בתי-ספר, המפתח והכלי ישנו וצריך רק לקבל החלטה ולגייס את הכספים והפעילות יכולה להתבצע.

יאיר לוין: מבחינה זאת תוכנית חי"ל באמת ראתה את הנולד וכבר סללה את הדרך כדי לפעול.

יאיר לוין: אני לא מכיר דבר יותר טוב מזה שאפשר להפעיל בצורה מהירה מאד כדי לסייע באמת לפעילות החינוך היהודי בארגנטינה.

יאיר לוין: התוכנית לצעירים שהזכירו כאן גם היא מתבצעת כבר על-ידי נעל"ה.

יאיר לוין: אתם בוודאי יודעים ש-84 תלמידים מארגנטינה מתחנכים כבר בארץ.

יאיר לוין: נמצא אתנו מי שאחראי על תוכניות נעל"ה – נוער עולה לפני הורים – באמריקה הלאטינית, שהגיע לפני כמה שעות מארגנטינה, ואפשר יהיה לשמוע ממנו לגבי הרישום הקרוב של תוכניות נוער עולה לפני הורים, שאני רואה בה תוכנית מאד-מאד חשובה להמשך הנדבך של בתי-ספר מול חינוך של צעירים כאן.

יאיר לוין: אלה הם בעיקר שלושה הדברים: תוכנית חי"ל, הפעילות להשבחת בתי הספר ותוכניות נעל"ה שאנחנו עושים.

יאיר לוין: אם יישבו יחד יושב-ראש הנהלת הסוכנות היהודית ושרת החינוך ויקבלו גיבוי מעבר למוסרי מהכנסת, עם איזו שהיא התחייבות כספית, אני בטוח שהדרך להפעלה לא תהיה כמו בהרבה מקרים אחרים שמחליטים, נעולה, אלא דרך משומנת היטב שתוכל להתחיל את הפעולה בצורה די מיידית.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: דרך אגב, אנחנו נפגשנו בתוכניות שמר לוין דיבר עליהן והמשתמשים מאד-מאד נהנו מהתוכניות האלה.

זבולון אורלב: אני גם משבח את מה שנעשה, וחצי הכוס המלאה בוודאי ראויה מאד להוקרה.

זבולון אורלב: הבעיה היא שכל התוכניות הטובות, גם של מט"ח, הוראה מותאמת, וגם הקרן המשותפת לסיוע כספי עדיין לא נותנות פתרון מול עוצמת המשבר שם.

זבולון אורלב: לפי דעתי לא ניתן יהיה להימלט מדיון כדי לשלוח לשם לתקופה קצובה מורים.

זבולון אורלב: ד"ר דרורי גניאל, השליח המרכזי של החינוך הוא איש חינוך רציני, אבל אין העוגן היהודי-ישראלי-ציוני בתוך בית הספר.

זבולון אורלב: בבית-ספר של 1,200 תלמידים עם עשרות מורים, שאין לך את החיכוך היום-יומי של אותו איש חינוך ישראלי בתוך בית הספר לתקופה קצובה דוגמת ברית-המועצות, אני חושב שאי-אפשר להימלט מהדיון הזה.

זבולון אורלב: זה יסוד הענין.

יאיר לוין: אני רוצה להוסיף משפט אחד.

יאיר לוין: אמרתי ברמז ואני רוצה לומר בפה מלא.

יאיר לוין: פעילות של משרד החינוך היתה למרות שזה לא המנדט שלה.

יאיר לוין: עדיין אין מנדט למשרד החינוך לפעול בקהילות יהודיות בחוץ-לארץ.

יאיר לוין: המנדט הוא של הסוכנות היהודית.

יאיר לוין: אם תבוא הסוכנות אל השרה, ואני מניח שהיא חייבת לעשות את זה, בהצעה לשותפות קונקרטית, אני משוכנע שלשרה יש לב פתוח להיכנס לענין.

יאיר לוין: איך זה יתבצע וכו', העוגן הראשוני הוא של הסוכנות, מפני שמשרד החינוך בישראל עוד לא קיבל מנדט לטפל בדברים אחרים.

זבולון אורלב: עוד התפרצות אחת שאני לא יכול להתאפק.

יאיר לוין: אל תשכח ששמעת חצי דבר.

זבולון אורלב: בארגנטינה אין בחינות בגרות ממשלתיות, גם בבתי הספר של המדינה.

זבולון אורלב: אני חשבתי שם על רעיון לעשות תעודת בגרות יהודית עולמית, כדי שבוגרי החינוך היהודי יוכלו להיכנס במישרין לאוניברסיטאות ולדלג על שנת מכינה.

זבולון אורלב: תחשבו על זה.

צבי הנדל: חבל שאין בין הנוכחים נציג של משרד השיכון.

צבי הנדל: אם כך, נעבור כעת לראשי הערים.

צבי הנדל: דני זק, ראש עיריית קריית ביאליק, בבקשה.

דני זק: קודם-כל אני רוצה להביע רגשי הערכה עמוקים ביותר לשליחים שלנו בארגנטינה.

דני זק: עד היום שלחנו מקריית ביאליק שש משלחות ושבע משלחות לברית-המועצות לשעבר, ובכל מקום בעולם שהגענו לשם השליחים עושים עבודת קודש ועל כך יש להביע תודה והערכה רבה.

דני זק: אני מחזיק בידי מסמך שקיבלתי אתמול מהמשלחת שלנו שנמצאת כרגע בארגנטינה.

דני זק: הם כותבים לי: מומלץ להכיר ביהדות דרום אמריקה כיהדות הצלה.

דני זק: רבותי, אני חושב שהם צודקים.

דני זק: הייתי שם מספר פעמים, חברים נמצאים שם.

דני זק: בנושא לימודי יהדות הם כותבים לי: דוגמה למצב היהדות בדרום אמריקה.

דני זק: בקורדובה החליטה בימים אלה הקהילה היהודית לבטל לימודי היהדות בבית הספר.

דני זק: אי-אפשר להבין את זה, הנפילה היא דראסטית.

דני זק: הייתי בבוכארה.

דני זק: איש משרד החינוך תומך בבוכארה, ואני בעד זה.

דני זק: אתה בא לשם ואתה רואה בית-ספר יהודי ציוני עם דגלי ישראל וכו', ומדוע לא נעשה זאת בארגנטינה?

דני זק: אני לא מבין את זה.

דני זק: כותבים לי בדיוק מה שנאמר, שבעוד כמה שנים לא יהיה את מי להציל.

דני זק: החברים שלי היו בברזיל.

דני זק: יש שם בעיה חשובה ביותר, והם כותבים לי: הענקת שירותי דת ללא תשלום למשפחות שאחד מבני הזוג רוצה לעבור גיור.

דני זק: כיום גובים סכומי עתק עבור גיור ויש התרחקות בנושא הזה.

דני זק: לכן לפי דעתי צריך לעשות בנושא החינוך בעיקר ובכך שבאים היום יהודים מארגנטינה עניים מרודים.

דני זק: אני נמצא בטוקומן.

דני זק: באה אלי משפחה עם חמישה ילדים.

דני זק: ההורים יושבים לפניי, לא מדברים,ואנחנו מיד רואים שבת אחת שלהם היא מפגרת.

דני זק: הבת, צעירה בת 22 נלחמת לעלות בתוכנית קרית ביאליק.

דני זק: חבריי ואני יושבים, מסתכלים עליהם.

דני זק: ביקשתי מהמשפחה לצאת וישבנו ודנו בענין.

דני זק: האב נראה כבן 70 – 80, האמא יושבת ומחזיקה את ידיה לפני פיה, והצעירה רוצה מאד לעלות.

דני זק: אם הם לא יעלו, הם ימשיכו לגור בביתן מקרטון מתחת לכביש או באזור תעשייה.

דני זק: אני אומר לחבריי, קרית ביאליק היא די חזקה לקבל גם משפחה כזאת עם ילד מפגר.

דני זק: כשקיבלנו החלטה קראנו למשפחה וכשאמרנו להם: ניקח אתכם לקרית ביאליק, המשפחה התחילה יחד אתנו לבכות.

דני זק: יותר מזה, היא לא עזבה אותנו.

דני זק: בוקר-בוקר המשפחה חיכתה לנו ליד הדלת במלון בטוקומן.

דני זק: וכשהם באו להיפרד מאתנו, הם לקחו את המזוודות שלנו.

דני זק: שדה התעופה בטוקומן הוא מאד פרימיטיבי.

דני זק: יש שם מרפסת והנוסעים הולכים ברגל למטוס.

דני זק: המשפחה הזאת עמדה על המרפסת וכל הזמן צעקה לנו: להתראות בקרית ביאליק, להתראות בישראל.

דני זק: אנחנו הלכנו לכיוון המטוס עם הגב אליהם ונפנפנו בידינו אליהם.

דני זק: המשפחה הזאת הגיעה, וכאן עולה הנושא של הקהילה.

דני זק: מה קורה כשמשפחה מגיעה?

דני זק: אנחנו מקבלים אותם בשדה התעופה.

דני זק: יחד עם משרד הקליטה והסוכנות היהודית אנחנו משכנים אותם במרכז קליטה, והיום המשפחה הזאת מסודרת.

דני זק: הבת המפגרת מקבלת כאן טיפול, לא כמו שם והיא תוכל לתפקד.

דני זק: את האבא לקחנו למספרה שם צבעו לו את השער.

דני זק: האמא, שהיתה ללא שיניים, לקחנו אותנו לטיפול אצל רופאת שיניים מתנדבת.

דני זק: הבעיה היא גם שאתה יושב מול משפחה יהודית והאשה מאותתת לי בעיניים שהיא רוצה לעלות והגבר בשום פנים ואופן לא.

דני זק: אני מסתכל על שלושה ילדים ושואל: בשביל מה באתי?

דני זק: אני באתי דווקא בשביל אלה שאין להם כוח, דחיפה.

דני זק: לגבי היתר אנשי הסוכנות עושים עבודה מצוינת.

דני זק: מה שאני יכול לתת אנשי הסוכנות לא יכולים לתת.

דני זק: הם הכינו שם עבודה מצוינת.

דני זק: אני חושב לעצמי, מה יהיה עם שלושת הילדים הללו אם הם לא עולים?

דני זק: אני צריך להציל את היהודים האלה.

דני זק: האבא לא רוצה, הוא קם והולך, וחוזר.

דני זק: עד שלקחתי נייר וכתבתי לו: ששה חודשים אתה תהיה באולפן, ולאחר-מכן אני מבטיח לך מקום עבודה בעירייה בסכום של 5,000 שקל לחודש.

דני זק: הוא עדיין התלבט.

דני זק: ואז אמרתי לו: אתה חושב שקרית ביאליק לא תתקיים בלעדיך?

דני זק: אני באתי כמשיח להציל אותך.

דני זק: אבל אל תבוא.

דני זק: אולי בעוד עשרים שנה יבוא הבן שלי ואז הוא כבר לא יישב עם הילדים שלך מפני שהם לא יהיו יותר יהודים.

דני זק: הוא עזב אותי, הלך לאשתו ואחרי כמה דקות אני רואה אותם מתחבקים, ועלו לישראל.

דני זק: היה לי עוד מקרה כזה.

צבי הנדל: על המקרה האחר תספר לנו בפעם אחרת.

דני זק: אני בקשר עם אנשי הסוכנות.

דני זק: לפרוייקט הזה גייסתי עכשיו גם את עיריית קרית מוצקין, גם את ראש העיר וגם את ראש עיריית קרית ים, כי לנו כבר אין מספיק דירות להשכרה ואנחנו נעשה את זה כפרוייקט.

דני זק: אנחנו השקענו בשנת 2000 בפרוייקט הזה של קרית ביאליק, גם בברית-המועצות לשעבר, קרוב לשני מיליון שקל.

דני זק: אנחנו קולטים אותם מבחינה חברתית, כי צריך לדעת מה הם יעשו ביום ששי אחר-הצהריים, בשבת ובחגים, וכל זה מכוסה על-ידינו באופן הטוב ביותר.

דני זק: גם לעולים מברית-המועצות לשעבר וגם לעולים מארגנטינה אנחנו נותנים קנטרי קלב למשך שנה ללא תשלום.

דני זק: לו הייתי יכול בתקציב לא גדול, בפרוייקט של קרית ביאליק, שאנחנו נרחיב אותו לקרית מוצקין וקרית ים, לאפשר להעסיק את האנשים האלה חצי שנה – אנחנו מוכנים להשתתף.

דני זק: שמשרד הקליטה ישתתף, שהסוכנות תתן לנו איזה פרוייקט.

דני זק: ברגע שאתה מבטיח להם חצי שנה תעסוקה, אני בטוח שאנחנו בפרוייקט שלנו נוכל להביא עשרות משפחות.

דני זק: כרגע לקחנו על עצמנו להעלות כששים משפחות ואני מקווה שנצליח, לפי מה שאני שומע.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: אלה ודאי ספורים מרגשים.

צבי הנדל: אולי חלק מעם ישראל וראשי ערים אחרות ונשותיהם ראו אותך מדבר ויידבקו בלב החם הזה ובכך נועיל אולי לעוד עשרות עולים.

צבי הנדל: רשות הדיבור לראש עיריית ערד, בצלאל טביב, שביקרתי אצלו השבוע.

צבי הנדל: בבקשה.

בצלאל טביב: אני רוצה לנגוע במספר נקודות שהדוברים עד עכשיו לא נגעו בהן.

בצלאל טביב: דבר ראשון, למרות המצב הקשה שהוצג כאן, והמצב באמת קשה והחברים אפילו לא הצליחו לציין בדבריהם עד כמה המצב קשה שם, למרות זאת האנשים לא ממהרים לעלות.

בצלאל טביב: הם שומעים, מנסים לדלות כל מיני פרטים, לדעת מה יהיה עתידם, בעיקר בקשר לתעסוקה, חינוך ודיור.

בצלאל טביב: אבל הנושא המרכזי ביותר שמדאיג אותם הוא תעסוקה.

בצלאל טביב: וכאשר ניצב ראש עיר או סגן ראש עיר ומראיין משפחה, זו סמכות מרכזית שבהחלט נותנת מידה של אמינות למרואיין עצמו, וזה כמובן משפיע לטובה.

בצלאל טביב: אבל למרות זאת הם לא ממהרים.

בצלאל טביב: הם רוצים לדעת כל מיני פרטים, שואלים, מתעניינים בנושא הביטחון במדינת ישראל ובכל הבעיות שקיימות במדינה.

בצלאל טביב: אבל כאשר אתה אומר להם: תעלה, ואנחנו מבטיחים לך שיש לך סיכוי סביר להיקלט בעבודה, זה כמובן הדבר החיובי שגורם לאנשים להחליט לעלות.

בצלאל טביב: מעבר לענין המוסרי והציוני שצוין פה, היישובים שלנו זקוקים להם וכך הצגתי את זה בפניהם.

בצלאל טביב: כשהייתי שם בערבי חשיפה, לחשוף את היכולת של ערד לקלוט אותם, אמרתי להם בפירוש: גם אנחנו זקוקים לכם.

בצלאל טביב: אנחנו לא באים רק לעשות לכם טובה.

בצלאל טביב: ובאמת אנחנו זקוקים להם.

בצלאל טביב: לפני שנה קלטנו קבוצה של ארבעים משפחות והיום כולם תורמים לערד.

בצלאל טביב: הם עברו כבר את שלב האולפן, כולם מועסקים, רובם כבר עברו לדירות שהם רכשו, הילדים שלהם משולבים בכל הפעילות החברתית, והלוואי שמהשליחות האחרונה שלי שם תבואנה לפחות עוד חמישים משפחות.

בצלאל טביב: אמרתי להם את זה והענין כמובן תפס יפה מאד.

בצלאל טביב: יש דבר חשוב מאד שאולי מתחבר עם הדברים שאמר סלי מרידור, שזאת הזדמנות היסטורית.

בצלאל טביב: כפי שנאמר, השליחים שם עושים עבודת קודש, אבל ידיהם עמוסות עד כדי כך שהם לא מצליחים להשיג לתוכניות השונות מספיק מועמדים לעלייה.

בצלאל טביב: כשבאנו לשם היו לי בסך-הכל עשרים ראיונות.

בצלאל טביב: אמרתי לשליחים שם: בשביל זה הבאתם אותנו?

בצלאל טביב: אמנם החשיפה הביאה עוד חמישים ראיונות, עוד חמישים משפחות, אבל אני חושב שכוח האדם שם לא מספיק לחשוף את האפשרויות השונות לקליטה בישראל, והם עובדים מבוקר עד לילה.

בצלאל טביב: כמי שעבד אתם יום-יום, ראיתי עד כמה הם מסורים לעבודה, כמה הם עושים, אבל הם לא מספיקים.

בצלאל טביב: אני חושב שצריך להקדיש שם הרבה יותר אמצעי חשיפה.

בצלאל טביב: השארתי שם סרטונים שהבאתי אתי ואמרתי להם: תעשו הרבה חשיפה בלעדי נציג שלנו ואחר-כך תקשרו אותם ישירות אלינו ואנחנו נעשה את ההמשך.

בצלאל טביב: על-כל-פנים, בענין הזה אין לי ספק שצריך לעשות הרבה יותר מאשר נעשה עד עכשיו, וכאן אנחנו זקוקים לסיוע.

בצלאל טביב: אני אמנם באתי לשם עם סקרי תעסוקה, אבל התעסוקה היא לא מיידית אלא לאחר האולפן.

בצלאל טביב: דיברנו על מאפייני תעסוקה.

בצלאל טביב: אנחנו זקוקים לתוכניות שיוכלו להבטיח תעסוקה.

בצלאל טביב: זאת אומרת, שהוועדה תקרא לממשלה שתדאג לתוכניות מיוחדות, כפי שזה נעשה בעבר בנושא תוכניות תעסוקה.

בצלאל טביב: תקציבים לענייני תרבות – לא מספיקים.

בצלאל טביב: אמנם משרד הקליטה מתקצב אותנו לכל נושא הקליטה, אבל זה כאין וכאפס.

זבולון אורלב: לא ברור לי.

זבולון אורלב: איזה צורך התקציב לא מספק?

בצלאל טביב: פעילות תרבותית בקרב העולים.

בצלאל טביב: טיולים להכרת הארץ, פעילות חברתית מגוונת בתוך היישוב עצמו.

בצלאל טביב: התקציבים הם מאד מעטים ולא מספיקים.

בצלאל טביב: דבר אחרון הוא סייעות בבתי הספר לשלושה חודשים בלבד.

בצלאל טביב: אם ילד מקבל סיוע במשך שלושה חודשים בתוך בית הספר, אחר-כך הוא רץ קדימה לבד.

בצלאל טביב: אלה הדברים שאנחנו מאד-מאד זקוקים להם.

צבי אשכנזי: אני מברך על היוזמה של יושב-ראש הוועדה לקיים את הדיון הזה.

צבי אשכנזי: זה אחד מהרבה דיונים שכבר היו בוועדה, לפניך.

צבי אשכנזי: בסיור שלכם בעיקר בבואנוס-איירס, וגם ברוסריו, פגשתם את החלק של הקהילה המבוססת, עם ילדים שעדיין לומדים בבתי-ספר יהודיים.

צבי אשכנזי: נכון לעכשיו 90% מהילדים היהודים לא לומדים בבית-ספר יהודי.

צבי אשכנזי: מה שהיתה פעם מערכת חינוך מפוארת בארגנטינה היום בקושי יש שם השרידים של המערכת הזאת, כי יש התמוטטות כללית של כל המערכות.

צבי אשכנזי: כשנוסעים נציגים של ממשלת ישראל, ונסעו כבר שרים וחברי כנסת, והם פוגשים את מנהיגי הקהילה - - -

צבי הנדל: אנחנו פגשנו אנשים מכל השכבות , אלה שרוצים לעלות ואלה שלא רוצים לעלות, עם שליחים, בלי שליחים, ילדים שלומדים ולא לומדים.

צבי הנדל: דרך אגב, קצת הגזמת במספר של 90%.

צבי הנדל: כדי לתהות על קנקנם פגשנו כל מי שניתן היה, ודאי לא רק את המנהיגים.

צבי הנדל: את המנהיגים פגשנו לדקות ספורות משום כבוד, אבל רוב הפגישות שלנו היו עם אנשים פשוטים, בערב או במהלך היום, כדי לחוש את הדברים.

צבי אשכנזי: אני מסכים.

צבי אשכנזי: אני מברך על הפעולה המבורכת שעושים כמה ראשי ערים, והלוואי שיכולנו להגדיל את היקפה.

צבי אשכנזי: אני מסכים עם סלי מרידור.

צבי אשכנזי: בחודש האחרון בנינו ביחד עם הסוכנות היהודית תוכנית לעידוד עלייה ולקליטה בארץ.

צבי אשכנזי: לא צריך להקים יותר ועדות.

צבי אשכנזי: מה שכן, אנחנו צריכים לבצע מה שאנחנו מחליטים, וזה מה שלא נעשה בשנים האחרונות, במיוחד בשנה האחרונה.

צבי אשכנזי: שיהיה ברור, מה שלא נעשה בשנתיים-שלוש השנים הבאות, אני מניח שבעוד חמש שנים לא יהיה לנו עם מי לדבר בקהילה ארגנטינה, כי זו קהילה שנעלמת והולכת.

צבי אשכנזי: אנחנו יכולים לקבל החלטה האומרת שלא איכפת לנו, זו גם החלטה, אבל שאנחנו נהיה אחראים אם הקהילה בארגנטינה נעלמת והולכת.

צבי אשכנזי: היום זו אחריות של ממשלת ישראל להציל את הקהילה בארגנטינה.

צבי אשכנזי: אם אנחנו לא רוצים להציל אותה, נכריז כך.

צבי אשכנזי: או שרוצים או שלא רוצים, אין אפשרות באמצע.

צבי אשכנזי: יושבת אתנו ד"ר חניתה צימרין, יושב-ראש אל"י, שחזרה מסיור ובדקה את הנושא של ילדים במצוקה-בסיכון בבואנוס-איירס.

צבי אשכנזי: לדעתי חשוב מאד שנשמע מה יש לה לומר בענין.

צבי הנדל: לפני-כן אני רוצה לעשות סיכום ביניים.

צבי הנדל: אין חילוקי-דעות בינינו בענין חלון ההזדמנויות, ודאי לא בענין הקמת ועדות אלא צריך לעשות מעשה.

צבי הנדל: גם אין ספק שמי שצריך לרכז את המעשה ולהוביל אותו זו הסוכנות היהודית.

צבי הנדל: בחזית הזאת צריכים לצרף את המשרד לקליטת העלייה ואת משרד החינוך, ואנחנו כחברי הכנסת צריכים לעמוד לימינכם, אבל לא רק בצורה סימפטית כמו שעשינו את זה היום.

צבי הנדל: אנחנו גם נהיה קצת נשכניים ונבקר, היה והענין יירדם.

צבי הנדל: כי כולנו מתלהבים, כולנו מבינים שיש צורך לפעול, ומהר מאד אנחנו עוברים לעיסוקים אחרים, כי לכולנו יש עיסוקים אחרים ולא כולם ממוקדים בארגנטינה.

צבי הנדל: יושב-ראש התאחדות עולי אמריקה הלטינית צדק.

צבי הנדל: ודאי שאנחנו לא מדברים עכשיו על ועדות בבחירות, כי עכשיו הזמן לעשות, ובתקציב הזה.

צבי הנדל: אני מצטרף, כמובן, לקריאתו של סלי מרידור ומרחיב אותה, שלפחות אותו תקציב שיש היום לנושא קליטת העלייה לא יקוצץ, ולו ברבע אחוז.

צבי הנדל: או אם ניתן להשיג בתוכו, כי בתפוצה מסוימת העלייה נחלשה, אז במקום שנערי האוצר יעוטו עליה, כי זה תפקידם, אנחנו נצטרך לעשות כל מה שניתן על-מנת להסיט את הכספים האלה למקומות שנזקקים לטיפול מיוחד, וארגנטינה אולי עומדת בראש הקבוצה הזאת, אבל לא רק ארגנטינה, גם דרום אפריקה וגם צרפת ראויות להתמקדות מיוחדת בתקופה הזאת.

צבי הנדל: זה תפקידנו.

צבי הנדל: אני כבר אומר לך, סלי, ולכל העוסקים במלאכה בסוכנות, שאנחנו נהיה חיילים, אבל אתם תצטרכו להפעיל אותנו, כי אתם בסופו של דבר עוסקים בהידברות היום-יומית עם הממשלה, ואני מבקש שכל "פלונטר" שיהיה, אל תביאו לנו אותו באותה ישיבה שנעשה ואז תאמרו: משרד החינוך לא נתן, או משרד האוצר לא אישר.

צבי הנדל: אלא ביום שזה קורה אני מבקש ליידע אותנו.

צבי הנדל: בכך אתם מכניסים אותנו למחויבות, ואז לא נוכל לומר 'למה לא באתם'.

צבי הנדל: בקיצור, בואו נקשור זה לזה את הידיים, כי כולנו בחזית אחת של אינטרסים, ואני מאמין באמונה שלמה שאפשר להגיע לתוצאות חיוביות במהלך הזה, שלא מתחיל היום, אבל אולי יקבל תגבור נוסף.

צבי הנדל: אני רוצה לעבור עכשיו לענין הנעדרים-נעלמים.

אבשלום וילן: ברשותך, כבוד היושב-ראש, לא הייתי בתחילת הישיבה אבל אני מכיר את הנושא של ארגנטינה תקופה ארוכה.

אבשלום וילן: שאלתי, האם הוצגה בפני הוועדה תוכנית פעולה של הסוכנות היהודית ושל הגורמים השונים איך לעלות למספרים שמדובר עליהם, או שזו היתה רק סקירה כללית.

צבי הנדל: עסקנו בעיקר במסקנות של חברי הכנסת שהשתתפו בסיור הזה ושמנו דגשים, שנראה לי מפי הדוברים שהם מקובלים על כולם, לעשות שם מאמץ בנושא החינוך ולהוסיף תוכניות חדשות ולחזק תוכניות שמצליחות כאן בנושא קליטת העלייה.

צבי הנדל: בגדול זה הספור.

צבי הנדל: אנשי הסוכנות היהודית צריכים לשבת עם אנשי משרד החינוך על פרטי המסגרת בנושא החינוך, ולשבת עם אנשי המשרד לקליטת העלייה על הפרטים של התוכניות, והסוכנות עצמה מבצעת חלק מהתוכניות.

צבי הנדל: ברשותכם אני רוצה לעבור לנושא הנעלמים.

צבי הנדל: נפגשנו שם עם משפחות, ונפגשנו גם עם אנשי קונגרס מהבית התחתון וגם מהבית העליון.

צבי הנדל: הנושא המרכזי שבו דנו ודרשנו כלפי ארגנטינה – הוביל את המהלך הזה ידידי זבולון אורלב – היה גם המשפט וגם נושא מציאתם, וכו'.

צבי הנדל: גם נתבקשנו על-ידי נציגי הוועדה של ההורים בארגנטינה ליזום ולהוביל חקיקה כאן בישראל, שתגדיר אותם כפושעים, גם כמסר לארגנטינה וגם אולי, אם הם יבואו לארץ, למרות שפה המסר הוא הרבה יותר חשוב – גם על כך דיווח חבר-הכנסת אורלב, שהוא כבר דיבר עם היועץ המשפטי לממשלה ועם משרד המשפטים, שיגבשו דעה מוסכמת להוביל חקיקה כזאת.

צבי הנדל: מר אפרים זדוף, נציג המשפחות בישראל, שנמצא אתנו כאן, בבקשה.

אפרים זדוף: קודם-כל אני רוצה לברך את ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות אשר ביוזמתה עלה סוף-סוף הנושא הזה לדיון הציבורי והממלכתי במדינת ישראל.

אפרים זדוף: הפגנת המנהיגות של הוועדה כאשר עמדה בראשה חברת-הכנסת נעמי בלומנטל, ואני בטוח שבהמשך היא זאת שהביאה את משרדי הממשלה להקים את הוועדה הבין-משרדית לטיפול בנושא הנעדרים היהודים בארגנטינה, ועדה שהיום מורכבת ממשרד המשפטים, משרד החוץ, איש ציבור ונציגים של שני ארגוני המשפחות – הארגון שאתם פגשתם בארגנטינה ושאני מייצג אותו, וארגון של משפחות ישראליות.

אפרים זדוף: הוועדה הזאת עובדת והפעילות שלה כבר מתחילה לעורר הדים לא רק בארץ ובתקשורת בארץ, שוודאי רבים מכם ראיתם, אלא גם בארגנטינה עצמה ובעולם, ועוד מעט אפרט.

אפרים זדוף: הנוכחות של שלושת חברי הכנסת בארגנטינה היתה חשובה מאד, ואני רוצה להוסיף, גם מכובדת מאד.

אפרים זדוף: היחס שלכם, שיעורי הבית שעשיתם לפני הנסיעה והיחס שהפגנתם, של הבנה ושל לב יהודי חם כלפיהם, עשה רבות.

אפרים זדוף: אחרי כמה שעות שהם נפגשו אתכם אני כבר ידעתי מה היה, ההדים היו מאד חיוביים.

אפרים זדוף: בכלל, הפעילות של הוועדה וגם הנוכחות שלכם תורמת רבות לחיזוק הקשר בין יהודי ארגנטינה לבין יהודי התפוצות לבין מדינת ישראל.

אפרים זדוף: גם הפעילות של הוועדה תורמת רבות לקשר הזה, וכבר יש שינוי בהרגשה של האנשים שם שאכן מדינת ישראל לא רק שלא מתעלמת מהם אלא עומדת לימינם במאבקם היהודי וההומניטרי הצודק.

אפרים זדוף: הוועדה קיבלה עשרות פניות מכל העולם, של קרובי משפחה שרוצים להעיד בפניה על קרובי משפחה שהועלמו, מארגנטינה, מארצות-הברית, מברזיל, ובעיקר מישראל.

אפרים זדוף: כאמור, כבר התקיימו שלושה שימועים, נמסרו עדויות של חמש-עשרה משפחות ואנחנו ממשיכים.

אפרים זדוף: הוועדה מתכננת לנסוע לארגנטינה ולקיים שם שבוע של שימועים, בתיאום עם ממשלת ארגנטינה.

אפרים זדוף: זאת אומרת, זאת לא ועדה מחתרתית, זו ועדה ממלכתית רשמית.

אפרים זדוף: משרד החוץ מקיים תיאום תמידי עם משרד החוץ הארגנטיני.

אפרים זדוף: אני אחראי על התיעוד של הוועדה הזאת, בין היתר.

אפרים זדוף: לפני חודשיים הייתי שם בביקור פרטי.

אפרים זדוף: יצרתי קשר גם עם גורמים ממלכתיים וגם עם ארגונים שפועלים למען זכויות אדם, שגם מקיימים ארכיונים.

אפרים זדוף: הם פתחו את כל הארכיונים שיש שם בפני הפעילות של הוועדה ומקבלים את בואנו בברכה.

אפרים זדוף: אני רוצה להתייחס למשפט האחרון בדברי יושב-ראש הוועדה ובדברי חבר-הכנסת אורלב לגבי ההצעה שהגשתם לבדוק את הנושא המשפטי.

אפרים זדוף: ברור שאנחנו נמשיך לעבוד יחד, ואני מבקש שגם במהלך הזה נעבוד ביחד עם המשפחות, נשתף פעולה ונקדם את הענין, כי זה מחזק גם את היהודים שם וגם את מעמדה של מדינת ישראל.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: באחת השיחות שלנו עם תלמידים התגרה בהם יושב-ראש ועדת החינוך שלנו וניסה לבחון אולי כדאי להסיט את הכספים מכלל לימודי היהדות לנושא עברית בלבד, כשהם ידעו עברית על-בוריה, ולא להתפזר וללמוד גם תנ"ך ודברים אחרים – הם באידיאולוגיה חילוניים, הם מגדירים את עצמם בית-ספר יהודי חילוני – כשהוא העלה את הרעיון הזה, הוא זכה למתקפה חזיתית מאוחדת ומלוכדת איך הוא מעז להגיד דבר כזה, כי הרעיון של לימוד עברית בכלל הוא בזכות זה שלומדים קצת על השורשים וכו'.

צבי הנדל: שנינו ליקקנו את השפתיים על שזכינו למתקפה כזאת.

צבי הנדל: נמצא אתנו האיש שעוסק בנושאי יהדות בתפוצות, אליעזר שפר, בבקשה.

אליעזר שפר: קודם-כל אני רוצה לדבר בשבח האכסניה.

אליעזר שפר: החיבור בין הסוכנות היהודית לבין הכנסת בנושא העם היהודי הוא הביטוי לאחריות שלנו כלפי העם היהודי כולו.

אליעזר שפר: תבואו על הברכה על עצם נסיעת

אליעזר שפר: כם, על הביקור ועל החשיבות של המפעל שאתם עושים.

אליעזר שפר: אבל צריך גם להתפלל שזה יצליח.

אליעזר שפר: כדי שנתפלל שזה יצליח אני רוצה לתת קרדיט ליושב-ראש מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית אריה אזולאי, שאמר:

אליעזר שפר: למה יש "מי שברך" לכל הדברים ואין "מי שברך" לעולה?

אליעזר שפר: באותו יום אימצנו את הרעיון והבוקר הביא דוד בן-נאה את התפילה לעולה החדש שעולה לארץ-ישראל וזוכה להתיישב במדינת ישראל.

אליעזר שפר: אנחנו נפיץ את התפילה הזאת בכל בתי הכנסיות בתפוצות, שמי שמודיע שהוא עולה לארץ, יעלו אותו לתורה ויעשו לו "מי שברך" לעולה לארץ-ישראל ולהתיישב במדינת ישראל.

אליעזר שפר: באותה הזדמנות אני רוצה להמליץ בפניכם, סלי מרידור, היושב-ראש שלנו ויושב-ראש ועדת העלייה של הכנסת, אולי כדאי להזמין משלחת חוזרת כדי להדגיש שיש המשך של הדיאלוג ביניכם.

אליעזר שפר: משלחת משותפת, שהסוכנות והכנסת מזמינים מספר אנשים מרכזיים בקהילה היהודית בארגנטינה, המנהיגות הרוחנית, התרבותית והקהילתית, כדי לתת להם הרגשה של המשכיות לביקור שלכם.

אליעזר שפר: את העותק הראשון שיצא הבוקר "מי שברך" לעולה אני רוצה להגיש ליושב-ראש ועדת העלייה והקליטה.

צבי הנדל: אנחנו צריכים להעביר את זה לחוץ-לארץ ולהגיד להם: אם תעלו לישראל, תקבלו "מי שברך".

אליעזור שפר: לידידנו סלי וליושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת,

אליעזור שפר: לא אקפח ואגיד גם להם.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: ד"ר צימרין, בבקשה.

ד"ר חניתה צימרין: אינני מומחית לארגנטינה וגם לא לעלייה, אבל אני מומחית לילדים.

ד"ר חניתה צימרין: אני הגעתי לארגנטינה כדוגמה לקשר היהודי.

ד"ר חניתה צימרין: קבוצה של הפדרציה של בולטימור ביקרה בבואנוס-איירס, ראתה את מה שאתם ראיתם, הזדעזעה, ובגלל קשר פרטי צלצלו אליי וביקשו ממני אם אני אהיה מוכנה ללכת לשם כדי לעזור להם להקים שירותים לילדים בסיכון.

ד"ר חניתה צימרין: נסעתי לא מטעם אף אחד, באופן פרטי, כאשר היתה לי ההזדמנות לראות את החצר האחורית.

ד"ר חניתה צימרין: אני קיבלתי את אותן התרשמויות שדווחו כאן – 250,000 יהודים בארגנטינה, 200,000 בבואנוס-איירס.

ד"ר חניתה צימרין: אבל יש דברים שלא דווחו כאן, על 18,000 יהודים רשומים שנמצאים מתחת לקו העוני וגרים בסלאמס ללא חשמל, ללא מים, ללא שום דבר בסיסי; על המעמד הבינוני שהתמוטט, שאין לו כסף לאוכל, אבל שומר פסאדה ומנסה להיראות בסדר; על מערך של שירותים שמתמוטטים, שעל זה גם כן לא כל-כך דובר כאן.

ד"ר חניתה צימרין: אמי"ה התמוטטה, לא מסוגלת לתת שירותים, לא נתנה גם מעולם שירותים של תעסוקה, הכשרה מקצועית וכן הלאה, אלא נתנה שירותים של כסף, והיום כשזה נגמר בעצם אין שום דבר אחר שיחזיק; "צדקה", שזה ארגון חדש שעולה ונותן שירותים ומנסה לתת לא רק שירותי עזרה אלא גם שירותי טיפול ורווחה, בקשיים מאד מרובים.

ד"ר חניתה צימרין: יש להם היום 11 עובדים סוציאליים, שזה 400 משפחות לכל אדם, דבר בלתי-אפשרי.

ד"ר חניתה צימרין: אבל הדבר שלשמו הלכתי היו הילדים.

ד"ר חניתה צימרין: אני מדברת על ילדי הרחוב ועל ילדים בסיכון, ועל ילדים שמגיעים או לידיעת השירותים היהודיים או לידיעת השירותים של המדינה ויושבים שם אנשים יהודים ששמים לזה לב.

ד"ר חניתה צימרין: התגובה הראשונה שלי היתה: יש ילד בסיכון, למה שלא תדווחו למשטרה?

ד"ר חניתה צימרין: למה שלא תפעילו את הפרקליטות?

ד"ר חניתה צימרין: למה שלא תתקשרו עם בתי המשפט?

ד"ר חניתה צימרין: וכאן נכנס אלמנט אחר שלא הוזכר, וזו רמת השחיתות במערכת הכללית, כאשר התגובה היתה: אנחנו לא נדווח על ילד יהודי שצריך להוציא אותו מהבית, מפני שברגע שנדווח למשטרה הילד ייעלם.

ד"ר חניתה צימרין: במקרה הטוב הוא נעלם לאימוץ בין-לאומי.

ד"ר חניתה צימרין: במקרה הפחות טוב הוא נעלם למכירה להשתלת איברים.

ד"ר חניתה צימרין: כלומר, יש לנו כאן סכנה אמיתית, כאשר ידי השירותים כבולות, מכיוון שמצד אחד הם אינם יכולים להוציא ילד מהבית בהתנגדות הוריו, מכיוון שזה לא תקין וזה לא נעשה.

ד"ר חניתה צימרין: מצד שני הם אינם יכולים ונמנעים, ולדעתי בצדק, מלערב את רשויות המדינה האחראיות לענין.

ד"ר חניתה צימרין: כלומר, אנחנו בעצם רואים כאן מספרים גדולים – אינני יודעת מה הם המספרים אבל אני מעריכה אותם באלפים רבים – של ילדים שהבעיה שלהם היא לא ללמוד עברית ולהגיד "מי שברך".

ד"ר חניתה צימרין: הבעיה שלהם היא לגמור את היום בחיים.

ד"ר חניתה צימרין: ראיתי ילדי רחוב מגיעים לשירותים המאד טובים של חב"ד שאתם עבדתי.

ד"ר חניתה צימרין: הם הקימו עכשיו מערכת שירותים שנקראת "ילדינו", שמיועדת לתת שירותי רווחה למשפחות בסיכון גבוה.

ד"ר חניתה צימרין: ראיתי את הילדים האלה מגיעים מהרחוב, ילדים שהאמא נפטרה, האבא נרקומן, הם לא בשום מסגרת, לא בית-ספר, לא יהודי ולא אחר, אין להם מה לאכול.

ד"ר חניתה צימרין: אלה ילדים שלדעתי בהחלט מצדיקים הכרזה של תוכנית חירום.

ד"ר חניתה צימרין: אני מדברת עכשיו כאדם, כאיש מקצוע וכיהודיה וישראלית, ובכל הרבדים האלה צריך להתייחס אל הילדים האלה מהר.

צבי הנדל: הערה לדברייך, שהם מאד נכונים.

צבי הנדל: מאחר שאנחנו בסד של זמן, אני הזכרתי ביעף 10% עניים חדשים וכ-10% עניים ישנים ושהמשטרה היתה שותפה באסונות.

צבי הנדל: אנחנו יודעים את כל הדברים האלה.

צבי הנדל: אבל בתוכנו, לפני שחזרנו לישראל, הוביל את הרעיון ידידי אלי גולדשמידט.

צבי הנדל: יש אין סוף צרכים בארגנטינה, אבל אנחנו צריכים לחזור הביתה לישראל ולהחליט מכל הסל הגדול הזה במה אנחנו מתמקדים ונאבקים עליו.

צבי הנדל: כי אם נתפזר על הכל, לא נשיג כלום.

צבי הנדל: אנחנו לא מסוגלים להחליף את שלטונות הרווחה והם צריכים להתמודד עם המצב הזה.

צבי הנדל: אבל יכול מאד להיות שאם נשחרר השקעות הדרושות בחינוך, אולי זה ישפיע וייתן להם תוספת כוח לטפל ברווחה.

צבי הנדל: אי-אפשר להחליף את הקהילה ואת המדינה בכל התחומים.

צבי הנדל: הלוואי ונצליח בתחומים שהתמקדנו בהם, ויכול מאד להיות שזה יעורר אחר-כך עוד תיאבון להרחיב את הפעילות.

צבי הנדל: אנחנו מאד מודעים למצב, אבל בחיים גם צריך לדעת בנושא מסוים להגיד "לא", כי אחרת לא אשיג דבר.

ד"ר חניתה צימרין: אני רק רוצה להגיד שאל"י, אגודה להגנת הילד, שעניינה הוא בילדים בסיכון גבוה, תעמיד את כל השירותים שאנחנו יכולים לעזרת מי שירצה.

צבי הנדל: יפה מאד.

צבי הנדל: רשות הדיבור ללזר סלפוי מנעל"ה.

צבי הנדל: בבקשה.

לזר סלפוי: אני מרכז את הפעילויות של תוכנית נעל"ה באמריקה הלטינית.

לזר סלפוי: פגשתי את המשלחת בארגנטינה.

לזר סלפוי: זה היה ביקור רם דרג מבורך ועורר מומנטום וציפיות של הקהילה שהיום אסור לנו לאכזב, כי ביקור כזה, כאשר הוא מתקיים בעיקר בעת הנוכחית, מעורר ציפיות אצל הקהילה ש-20% מבניה נמצאים בארץ, קהילה שבמשך כל ההיסטוריה תמכה בארץ והיום היא מצפה לעזרה מהארץ, ולמרות כל המאמצים שנעשים, הקהילה לא מרגישה שעזרה כזאת מגיעה.

לזר סלפוי: בתחילת שנת 2000, למרות כל התחזיות הקודרות של כל משלחות המומחים שנשלחו לארגנטינה לבדוק את הנושא, תוכנית נעל"ה יוצאת לדרך בארגנטינה.

לזר סלפוי: היום, אחרי שנה וחצי, יש לנו למעלה מ-100 תלמידים מכל היבשת, מתוכם 84 מארגנטינה, ואתם פגשתם כמה הורים של ילדי התוכנית.

לזר סלפוי: השנה אנחנו צופים שיירשמו עוד 80 ילדים אחרי מיון, זאת אומרת 80 ילדים שהתקבלו לתוכנית.

לזר סלפוי: אני מדבר על פוטנציאל של כ-200 תלמידים מארגנטינה, כאשר היום אנחנו לא מגרדים עשירית מהפוטנציאל, בעיקר בגלל חוסר יכולת להביא לכולם את האלטרנטיבה שקיימת.

לזר סלפוי: בוודאי שנעשים דברים.

לזר סלפוי: הסוכנות היהודית עושה שם עבודה מבורכת, עבודת קודש, אבל הענין הוא שהשליחים הם כל-כך עמוסים בעבודה שהם בקושי מספיקים לענות על הפניות.

לזר סלפוי: יש יוזמות.

לזר סלפוי: עכשיו חנכו בית למחנך היהודי בארגנטינה – יוזמה מבורכת של מוסדות החינוך.

לזר סלפוי: זה מרגש, ואולי אלה ניצנים של התחדשות של החינוך היהודי בארגנטינה, אבל זה מעט מאד ואולי גם מאוחר מדי.

צבי הנדל: מהו אחוז הנערים בארגנטינה שנדחים על-ידכם כי הם לא עוברים את הסף שקבעתם?

לזר סלפוי: מעטים מאד.

לזר סלפוי: כ-70% מהתלמידים שניגשים לתוכנית מתקבלים.

יאיר לוין: אז למה זה מעט מאד?

יאיר לוין: 30% לא מתקבלים.

לזר סלפוי: 30% לא מתקבלים כי הם לא מצליחים להגיע לרף שאנחנו קבענו, שזאת אפשרות לסיים בהצלחה את לימודיו בארץ.

לזר סלפוי: זאת כל המגבלה שאנחנו מציבים.

לזר סלפוי: אנחנו לא נרצה להביא לארץ מישהו, לנתק אותו מהמשפחה ומהסביבה שלו כדי שלא יהיו לו סיכויים להצליח בארץ, כי הלימודים בארץ הם בכמה רמות הרבה יותר גבוהים מהלימודים בארגנטינה.

אבשלום וילן: מה הם האחוזים בברית-המועצות לשעבר?

אבשלום וילן: הפוכים, נכון?

לזר סלפוי: בדיוק הפוך.

לזר סלפוי: ולמרות זאת אחוזי הנשירה של הוותיקים שהיום נמצאים כבר בכתה י"א, נשארו 5% ו-99% מסיימים עם תעודת בגרות מלאה.

לזר סלפוי: הילדים הם בעלי פוטנציאל, אבל הפוטנציאל בארגנטינה הוא מבוזבז, או מפני שאין אמצעים לרכוש חינוך על רמה, או מפני שחינוך כזה לא קיים בהישג ידם.

זבולון אורלב: האם יש לך נתון איזה אחוז מבין אלה שהתקבלו למדו בחינוך יהודי?

לזר סלפוי: 30% למדו בחינוך יהודי.

זבולון אורלב: ו-70% מהם לא למדו בחינוך יהודי ולמרות זאת הם באים ורוצים ללמוד בארץ.

לזר סלפוי: נכון.

לזר סלפוי: 50% מהתלמידים הם מבואנוס איירס, למרות ש-90% מהקהילה היהודית היא בבואנוס-איירס, ו-50% הם מערי השדה.

לזר סלפוי: 40% מההורים כבר עלו לארץ, או שהם נמצאים בתהליך מתקדם ביותר של עלייה לארץ.

לזר סלפוי: זה נתון מדהים עד כמה הצלחת הילדים בארץ מזרזת את עליית ההורים.

לזר סלפוי: הפוטנציאל היום הוא גדול.

לזר סלפוי: היינו יכולים להגיע לפי שתיים או יותר ממספר התלמידים, אם היינו יכולים להציע את התוכנית לכולם.

לזר סלפוי: זו תוכנית מעולה, כמו יתר התוכניות.

לזר סלפוי: עושים מאמצים רבים, ובגלל חוסר כוח-אדם, מחסור במשאבים אנושיים אנחנו לא מצליחים אפילו להגיע לפרסום של אותן התוכניות.

לזר סלפוי: רוב הקהילה היהודית לא יודעת כלל על קיומן של כל האופציות – קרית ביאליק, תוכנית נעל"ה או כל תוכנית אחרת, שכולן טובות ומועילות.

אלי גולדשמידט: שמעתי שקיצצו 80 מיליון שקל בתקציב משרד הקליטה.

צבי הנדל: בסיכום הביניים אמרתי שאסור לקצץ שום דבר בתקציב משרד הקליטה.

אלי גולדשמידט: אנחנו צריכים להתחבר מחדש למציאות האכזרית.

דבי לוקר: אני רוצה לדבר על העמותה שמייצגת אלפי מתנדבים שמלווים את העולים החדשים שמגיעים לארץ.

דבי לוקר: אנשים-מתנדבים כמו צבי ומריו.

דבי לוקר: אני עובדת בשכר אבל אני מעריכה אותם מאד וחשוב לומר את זה כאן.

דבי לוקר: יש לנו עמותה נהדרת עם מתנדבים רבים שמלווים כל עולה חדש שמגיע לכל אותם מקומות שלצערי אין בהם דובר ספרדית.

דבי לוקר: אנחנו כנראה לא מספיק חזקים במספר האנשים בארץ, כי יש אנשים שלוקחים מהזמן שלהם בשביל ללוות אותם, לא רק מבחינה משרדית אלא גם ללוות אותם ולהביא אותם אליהם הביתה, לתת להם כתף ולהושיט להם יד.

דבי לוקר: אני כרכזת קליטה ארצית רואה הרבה עולים חדשים שרוצים להיקלט בארץ, רובם בהצלחה, ויש כאלה שלא.

דבי לוקר: אני יותר פראקטית, וחוץ מהברכה שמשתמעת כמובן מאליו בשבילי כבוגרת תנועת נוער ציונית שעלתה לפני שבע שנים, וצעירה, מאד מרגש אותי לדעת שעדיין אפשר לבטוח ולהאמין במדינת ישראל שתעזור ליהודים בגולה.

דבי לוקר: אני לא רוצה שתשכחו, כי לצערי הרב, רוב התוכניות של הסוכנות היהודית שוכחות אנשים בני 55 עד 65.

דבי לוקר: זאת אומרת, אנשים שגם הם צריכים את מדינת ישראל וגם צריכים את התוכניות האלה, וכשהם מגיעים לארץ הם לא מגיעים למרכזי קליטה.

דבי לוקר: קשה להם מאד להשתלב בתעסוקה בגלל הגיל שלהם, בגלל שרובם סוחרים ואין היום מענה להם.

דבי לוקר: אני חושבת שהם עדיין יכולים לתרום הרבה מאד למדינה, ולצערי הרב אין להם מענה.

דבי לוקר: אני מבקשת לא לשכוח אותם.

דבי לוקר: דבר שני, מכיוון שאנחנו עמותה ולא גוף ציבורי עם תקציב – אמנם אנחנו נתמכים על-ידי הסוכנות היהודית – אני רוצה שתכללו אותנו.

דבי לוקר: אנחנו עושים הרבה דברים טובים.

דבי לוקר: אני גאה להכריז שבחודש הבא נפתח קו פתוח לעולה החדש מדרום אמריקה 800 –1, כי יש כל-כך הרבה פניות אלינו שאנחנו נאלצנו לפתוח אותו, למרות שיש לנו המון קשיים לפתוח אותו, גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת כוח-אדם.

דבי לוקר: אל תשכחו אותנו כשתתכננו לחלק את התקציב שכל-כך דרוש לנו.

דבי לוקר: תודה.

צבי הנדל: תודה רבה לך.

אפי סוקולובסקי: אני מייצג את תוכנית בש"ן, שחלק מכם מכירים אותה וחלק לא.

אפי סוקולובסקי: חנוך צמיר היה אחד ממקימיה.

אפי סוקולובסקי: אנחנו מתעסקים ביישום ובקידום ובעיקר מסחור של פרוייקטים טכנולוגיים של עולים חדשים.

אפי סוקולובסקי: שני אנשים, חנוך צמיר, וידידי משמאל, התמקדו בנושא ואמרו שתעסוקה הוא הדבר החשוב ביותר.

אפי סוקולובסקי: אלפי אנשים שעברו בשנים האחרונות דרכי עם הפרוייקטים, לא היה איכפת להם איפה לגור, העיקר שתהיה להם קודם תעסוקה.

אפי סוקולובסקי: אם אני אסדר לו חממה בצפון, הוא יגור בצפון.

אפי סוקולובסקי: אם אני אסדר לו עבודה בדרום, הוא יעבוד שם.

אפי סוקולובסקי: כולנו יודעים שה"לידר" בנושא של יהודי דרום אמריקה זו הסוכנות היהודית שם.

אפי סוקולובסקי: אני יכול להגיד למר סלי מרידור שאנחנו יכולים, אם יש אנשים שיש להם רעיונות טכנולוגיים ורוצים להיקלט במשק הישראלי, ביושבם שם שיביאו לנו את זה.

אפי סוקולובסקי: יש היום מאגר של 250 מומחים טכנולוגיים הכי טובים בארץ.

אפי סוקולובסקי: בכל נושא שאתה תגיד לי יש מומחה בתחום הזה שיכול לבדוק את זה.

אפי סוקולובסקי: יש כמה רעיונות שהועלו בנסיעה הקודמת של המשלחת של הסוכנות, באוקטובר, שהיום אני בודק אותם.

אפי סוקולובסקי: יש יהודים שרוצים לבדוק אם הם יכולים להעביר את העסקים הקיימים שלהם לישראל.

אפי סוקולובסקי: אנחנו כעת בודקים את האפשרויות האלה גם כן.

אפי סוקולובסקי: זאת אומרת, כל האנשים שיושבים כאן, אם יש איזו שהיא נגיעה למהנדס, ולא חשוב באיזה גיל.

אפי סוקולובסקי: אני לא אספר ספורים מרגשים שהיו פעם.

אפי סוקולובסקי: אומר רק שלפני חודש סידרתי עבודה לדוקטור שלפני חודש עבד עם מטאטא ביד אליהו, והיום הוא עובד במקצוע בחברה מתקדמת לרובוטיקה.

אפי סוקולובסקי: בלי שפה, הוא יודע רק רוסית.

אפי סוקולובסקי: זאת אומרת, כל מי שהוא בעל תואר ראשון בנושאים טכנולוגיים, ויש לו רעיונות, שיפנה אלינו.

אפי סוקולובסקי: אנחנו נבדוק את זה.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: מר מרידור, בבקשה.

סלי מרידור: תודה רבה לשני יושבי-ראש הוועדה ולכל המשתתפים בדיון.

סלי מרידור: יכולתי לדבר שעתיים על מה הסוכנות היהודית עושה בארגנטינה.

סלי מרידור: אני בחרתי לא לעשות את זה ואני ממשיך בבחירתי זו.

סלי מרידור: אם הייתי מספר כולנו היינו מתמלאים גאווה על העשייה האדירה, אבל אני חושב שזה לא היה ניצול נכון של הזמן.

סלי מרידור: אני רוצה לומר שני דברים לסיכום.

סלי מרידור: א.

סלי מרידור: אני רוצה להודות לכל מי ששותף אתנו: ראשי ערים, ראשי המגזר העסקי, התאחדות עולי ארגנטינה ואלפי מתנדבים בארץ, כי בסופו של דבר זה תנאי הכרחי להצלחה.

סלי מרידור: ב.

סלי מרידור: יש לנו מבחן מאד קונקרטי.

סלי מרידור: אנחנו מגבשים תוכנית ביחד עם משרדי הממשלה.

סלי מרידור: תוך חודש – חודשיים התוכנית הזאת תצטרך לעמוד במבחן, ואו שמדינת ישראל תירתם, אני מקווה, או שהיא תירתם.

סלי מרידור: אני מאד מודה לחברי הוועדה ואני מקווה שיחד נצליח לעמוד במשימה הזאת ולהגיד כאן בחודש אוגוסט שאנחנו הולכים לתוכנית חירום מיוחדת של עם ישראל ומדינת ישראל אל מול הקהילה היהודית בארגנטינה בתחום החינוך ובתחום העלייה.

סלי מרידור: תודה.

צבי הנדל: תודה לסלי ותודה לכולכם.

צבי הנדל: הישיבה נעולה.

צבי הנדל: - - - - - - - -