ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 138, 2001-05-21 10:00

צבי הנדל: אני מרגיש חובה לפתוח את הישיבה הזאת באזכור שאנחנו נמצאים ביום ירושלים.

צבי הנדל: אני פונה אל עצמי עכשיו ואומר שאני מתפלא על עצמי ועל חבריי שעדיין יום ירושלים זה יום עבודה רגיל.

צבי הנדל: לו שמתי לב שמנהלת הוועדה תכננה היום דיון על הנושא הזה, לא היינו מקיימים דיון בנושא זה אלא בנושא אחר שהיה אולי יותר מתאים ליום הזה, למרות שהנושא הוא קשה וראוי לדיון והלוואי נצליח להוציא ממנו גם דברים מועילים.

צבי הנדל: שני חברי הכנסת שהעלו את הנושא לדיון הם חברת הכנסת סופה לנדבר וחבר הכנסת רומן ברונפמן ובמקום שאני אפתח, אני נותן לכם את זכות הפתיחה.

רומן ברונפמן: אני רוצה גם לברך את האורחים.

רומן ברונפמן: אני חושב שהדברים שלנו ברורים.

רומן ברונפמן: לאחר פרסום בעיתון "הארץ" כולנו קיבלנו יותר מידע ממה שהיה לנו קודם והרצון להתכנס ולקיים ישיבה נובע משני טעמים: ראשית, לקבל תמונה יותר ברורה מאנשי מקצוע, ושנית, לבקר את המוסדות שאמונים על טיפול בנפגעי הסמים ובמניעה, ואם יש צורך – ואני בטוח שיש צורך – להסיק מסקנות ועל-ידי זה להביא לשיפור המצב, אם אפשר.

רומן ברונפמן: אני מקווה שהמסקנות שתוסקנה יהיו בהחלטה משותפת של הוועדה כולה ולא רק של אלה שיזמו את הדיון הזה.

רומן ברונפמן: תודה.

סופה לנדבר: הגשתי את הנושא הזה לדיון אחרי אירוע שקרה באשדוד ליד הלשכה הפרלמנטרית שלי, שם יש קונדיטוריה שמופעלת על-ידי משפחת עולים שכנראה מאפיינת את כל המקרים שקורים עכשיו דווקא בקרב העלייה ממדינות חבר העמים ובכלל בקרב העולים.

סופה לנדבר: נדהמתי לשמוע שבחור שראיתי אותו כמעט כל בוקר כאשר הייתי נכנסת ללשכה נפטר באשדוד ומצאו אותו בבוקר אחרי שלקח מנת יתר.

סופה לנדבר: הבחור הזה הגיע עם משפחה מאוד מבוססת ועבר את כל קשיי הקליטה וכנראה כמו כל עולה חדש שנכנס למעגל הקשה הזה נזרק לרחוב.

סופה לנדבר: אני חושבת שבעיית הסמים אצל נוער היא דבר קטסטרופלי לכל חברה, אבל כאן מדובר בעולה חדש שעובר קשיים רבים כאשר מצד אחד יש סמים, מצד שני חברה שלא קיבלה אותו, ומהצד השלישי אימא ואבא שנמצאים במשבר קליטת עלייה.

סופה לנדבר: בגלל בעיות אלה הוא יוצא לרחוב והכוחות שכובשים אותו אלה הכוחות שלוקחים אותו למעגל הזה.

סופה לנדבר: אנחנו מדברים על חברה שלא מקבלת את הנוער הזה.

סופה לנדבר: לפני כמה ימים בוועדת העלייה והקליטה, כאשר היה כאן סגן שר הקליטה, התפרסמה כותרת שאמרה "מהעלייה לפשע", שזה דבר מדהים וקשה להבנתי.

סופה לנדבר: אני חושבת שהדבר הזה הוא כתב אישום נגד החברה הישראלית, חברה שלא קיבלה את הילדים האלה וכך הם נזרקו לרחוב ונזרקו למצב בו התחילו להשתמש בסמים.

סופה לנדבר: ביקשתי להעלות את הנושא הזה כי אני חושבת שיש כאן כמה דברים שהם קשים לחברה הישראלית בכלל וקשים לחברה שמקבלת את העולים.

סופה לנדבר: אנחנו יודעים על מכירת סמים בבתי-ספר ובנוסף לזה אומר המפכ"ל אהרונישקי שהמשטרה היום נלחמת רק עם סמים קשים ולא נלחמת עם סמים קלים.

סופה לנדבר: אני מחזיקה בחדרי על השולחן כמה סקרים ובסקרים האלה נאמרים דברים שונים.

סופה לנדבר: סקר אחד אומר שסמים אצל עולים הם באותה פרופורציה כמו בחברת הוותיקים ואילו הסקר של הג'וינט אומר שסמים קיימים אצל עולים פי שניים מאשר אצל ותיקים.

סופה לנדבר: זה לא משנה אם מדובר באותה פרופורציה או בכמות גדולה פי שניים, כי כאן אנחנו מדברים על ילד שמגיע עם משפחה בלי בעיות ופתאום במקום להתקדם בחייו המשפחה מאבדת את הילד.

סופה לנדבר: אני חושבת שהנושא הזה הוא לא רק נושא לוועדה למאבק בנגע הסמים אלא נושא לוועדת העלייה והקליטה כי הנושא עבר כל גבול והגיע הזמן לחשוב איך אנחנו בתוך החברה נלחמים עם הנושא.

צבי הנדל: משפט אחד שכתב חנן עזרן שעשה כתבה גדולה בטלוויזיה אומר: "המצוקה היא תחילת הנקמה, הייאוש או סוף לתקווה".

צבי הנדל: המשפט הוא משפט מאוד חזק ולצערי הגדול הוא גם נכון.

צבי הנדל: מכל הנתונים שהניחו כאן לפנינו אני רוצה להזכיר אחד ובו נאמר על-ידי המשטרה: "אחוז תיקי הסמים לפי קבוצות: נוער עולה – 19 אחוזים, נוער ותיק – 15 אחוזים".

צבי הנדל: אני מבקש שכל אחד שמתייחס לנושא, בסוף דבריו יאמר מה לדעתו ניתן לעשות בתחומו.

סוזי בן-ברוך: אני קודם כל רוצה להבהיר מינוח משפטי.

סוזי בן-ברוך: פ.א.

סוזי בן-ברוך: זה תיק פלילי שנכנס למסוף והאחריות הפלילית של הקטין – לפי החוק קטין הוא עד גיל 18 - היא מגיל 12 ואילך.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, הנתונים שאני נותנת הם לגבי קטינים שהם מגיל 12 עד גיל 18.

סוזי בן-ברוך: מה שמתחת לגיל 12, לא נכנס כאן ויש קטינים שמעורבים בסמים והם מתחת לגיל 12.

סוזי בן-ברוך: לגבי קטינים מתחת לגיל 12 אנחנו פותחים הליך פלילי שנקרא אי-תביעה שכמשמעו כן הוא.

סוזי בן-ברוך: המשמעות היא שאנחנו לא מכניסים את הפרטים של הילד או הילדה למסוף ולא מתייגים אותו.

סוזי בן-ברוך: אנחנו נותנים הזדמנות נוספת בפעם הראשונה בסמים מסוג מריחואנה, חשיש, אקסטזי, ברמה של משתמש מזדמן, כזה שאפשר לשקם אותו, כזה שאפשר לשלוח אותו להמשך טיפול ואנחנו לא מכניסים את השם שלו למסוף אלא מזמינים את ההורים יחד עם הילד, מבהירים להורים ולילד מהי חומרת העבירה שהוא עבר ובמה הוא בעצם מעורב.

סוזי בן-ברוך: זה אמור לגבי ילד או ילדה מתחת לגיל 12 וגם מגיל 12 עד 18.

סוזי בן-ברוך: במקרה כזה אנחנו מחתימים את הילד יחד עם ההורה על טופס שנקרא טופס אזהרת קטין בעבירות סמים.

סוזי בן-ברוך: היועץ המשפטי לממשלה אישר את ההליך הזה.

סוזי בן-ברוך: המשמעות היא שהוא חותם בפנינו שהוא מבין את חומרת העבירה שהוא עשה, הוא יודע שהחומר הזה נשאר פתוח, זה עדיין לתביעה – שוב, זה לא נכנס למסוף המשטרתי – ואם הוא חוזר על העבירה הזאת במשך ששת החודשים הקרובים, או עושה עבירה אחרת, אנחנו פותחים את האי-תביעה הזה, הופכים אותה לתיק פלילי ועל העבירה החדשה פותחים לו תיק פלילי.

סוזי בן-ברוך: מתחת לגיל 12 אנחנו לא עושים את זה משום שהוא מתחת לגיל האחריות הפלילית ולכן גם הנתונים כאן הם מעל גיל 12.

סוזי בן-ברוך: מתחת לגיל 12 רק פותחים אי-תביעה ומכניסים את השם שלו לכרטסת מעקב ויותר מזה שום דבר לא עושים ושמו לא מופיע בשום מקום, אבל מפנים אותו לפקיד סעד לחוק הנוער.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, מתחת לגיל 12 הילד מופנה לפקיד סעד לחוק הנוער להמשך טיפול ולמעשה כל הטיפול הוא שלהם.

סוזי בן-ברוך: כשהילד הוא מעל גיל 12 אנחנו עושים את אותו הליך של אי-תביעה אבל הוא מופנה לשירות מבחן לנוער כי יש כאן עבירה פלילית.

סוזי בן-ברוך: הילד מבין את חומרת העבירה, הוא מעל גיל האחריות הפלילית והוא מופנה לשירות מבחן לנוער.

סוזי בן-ברוך: אם הוא עבר את העבירה שוב, פותחים תיק פלילי על מה שהיה ועל מה שיש ומפנים שוב לשירות מבחן לנוער.

סוזי בן-ברוך: הנתונים שאני אתן של משטרת ישראל הם נתוני פ.א.

סוזי בן-ברוך: בלבד – ולכן הקדמתי את ההסבר הזה – כנתוני תיקים פליליים שמופיעים במסוף המשטרתי.

סוזי בן-ברוך: סך הכל נפתחו בשנת 2000 במדינת ישראל 14,236 תיקי פ.א., מתוכם 3,286 לנוער עולה בכל העבירות כאשר באחוזים זה מהווה 23.1 אחוזים.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, מסך פשיעת הנוער בישראל, 23 אחוזים מבצע נוער עולה.

סוזי בן-ברוך: החלק שלהם באוכלוסייה כנוער הוא 11.9 אחוזים.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, הם מבצעים כמעט פי שניים עבירות מהחלק שלהם באוכלוסייה.

סוזי בן-ברוך: בעבירות סמים נפתחו סך הכל 1,673 תיקים פליליים לנוער ותיק מגיל 12 עד 18 ו626- תיקים לנוער עולה.

סוזי בן-ברוך: אין ספק שהבעיה היא בעיה רצינית מאוד גם לגבי נוער ותיק ושלא תהיה אי-הבנה כי מכת הסמים היא מכה לאומית קשה מאוד במדינת ישראל היום ונוער עולה הוא חלק מהחברה הישראלית והוא מחקה את הנוער הוותיק גם בדברים הטובים אבל גם בדברים הלא כל כך טובים ובדברים הנוראיים.

סוזי בן-ברוך: כשאני אומרת 626 תיקים, זה אומר שבכל תיק יש לפחות חשוד אחד.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת שמספר החשודים כאן יכול להגיע ל1,200- חשודים, ותוסיפו את התיקים הפליליים שלא נכנסו לכאן, כי פעם ראשונה אנחנו בדרך כלל נותנים לו מחווה, אז על 626 תוסיפו עוד 626, כך שאנחנו מגיעים בערך להערכתנו לכ1,600- בני נוער עולה שעברו דרכנו בשנת 2000 רק בנושא סמים.

סוזי בן-ברוך: כאמור, זה לא הנתון האמיתי אלא זה קצה הקרחון.

סוזי בן-ברוך: שלא תהיינה אי-הבנות, האמת כנראה מסתתרת אי-שם בין הסקרים שתכף רחל בר-המבורגר תיתן לבין הנתונים המשטרתיים.

סוזי בן-ברוך: משטרת ישראל בשלוש השנים האחרונות נכנסה חזק לנושא הסמים ואלימות בקרב בני נוער.

סוזי בן-ברוך: גייסנו עוד 160 עובדי נוער, שוטרים בנושא נוער, בנוסף ל230- שהיו קודם וקיבלתי אישור לגיוס של עוד שבעים במהלך החודשים הקרובים.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת שמשטרת ישראל מכפילה את כוח האדם שלה בשטח במשך שלושת השנים האחרונות.

סוזי בן-ברוך: ציינתי קודם שהנערים האלה מופנים להמשך טיפול.

סוזי בן-ברוך: אנחנו מעכבים, עוצרים, או פותחים תיק ומפנים להמשך טיפול.

סוזי בן-ברוך: כל עוד משרד העבודה שהוא הגורם הטיפולי על-פי החוק לא יקבל תגבור מערכתי רציני לטפל בילדים האלה, בעצם לא עשינו שום דבר ואני מאוד מצטערת לומר זאת.

סוזי בן-ברוך: ילד שנעצר היום על סמים ומחר אין לו המשך טיפול או להורים יחד אתו אין המשך טיפול משפחתי, בעצם מה שעשינו הוא שהצפנו את הבעיה אבל לא נתנו לה מענה.

סוזי בן-ברוך: זה דבר שצריך להבין אותו.

סוזי בן-ברוך: ביקורת המדינה יורדת לחייו של משרד העבודה והרווחה, אבל עם כל הכבוד, כל עוד אין להם תקנים, הם לא יעמדו בזה.

סוזי בן-ברוך: יחד עם משרד החינוך – ורות לקט תרחיב על כך – בשנת הלימודים הנוכחית יצאנו להסברה בעיקר בקרב חטיבות הביניים.

סוזי בן-ברוך: בנוסף לכך אנחנו נכנסים לכיתות בבתי-הספר היסודיים והתיכוניים בנפרד מהמודל המיוחד הזה ונכנסים לפנימיות או כפרי נוער בהם יש סמים או יש לנו מידע על סמים.

סוזי בן-ברוך: בשנתיים וחצי האחרונות חקרנו 4,200 תלמידים ותלמידות, כאשר נתח התלמידות הולך ועולה בעבירות סמים וזה דבר חדש שלא היה בעבר, ושוב, בפן המניעתי הראשוני לרובם נפתחו תיקי אי-תביעה, אבל אם אין המשך טיפול, בעצם לא עשינו שום דבר.

סוזי בן-ברוך: כאן אדוני היושב-ראש צריך להבהיר שמשרד העבודה והרווחה כל עוד אין לו גורם טיפולי ממשיך, המספרים האלה ילכו ויעלו ובשנה הבאה עוד נתגעגע לנתונים האלה שאני מוסרת עכשיו כי המספרים הולכים ועולים במשך חמש השנים האחרונות.

סוזי בן-ברוך: אני חייבת להבהיר את הנאמר לגבי דבריו של המפכ"ל.

סוזי בן-ברוך: אני לא הייתי בכנס, אבל ברור לי, והמפכ"ל הוציא הודעה לעיתונות לגבי כוונתו בעניין, משטרת ישראל מטפלת בעבירות סמים קלים ככבדים כי בחוק אין קלים וכבדים.

סוזי בן-ברוך: אנחנו נכנסים חזק מאוד בפן המניעתי הראשוני, וזה אומר בהסברה, באכיפה הראשונית והראיה היא האי-תביעה.

סוזי בן-ברוך: האי-תביעה הוא בעצם תיק פלילי שאנחנו לא נכנסים למסוף אבל קוראים להורים ומחתימים את הילד בנוכחות ההורים.

סוזי בן-ברוך: זה שברוב המקרים אין המשך של טיפול, זו בעיה וזו בעיה לאומית כי בעצם הגדלת התקנים במשטרת ישראל אנחנו יכולים סוף סוף להיכנס לתוך מוסדות חינוך, דבר שלא עשינו בעבר.

סוזי בן-ברוך: מנהלי מוסדות החינוך פותחים את שעריהם עכשיו בפנינו והם לא מסתירים את הנושא של הסמים בבתי-הספר וזה דבר חדשני שנעשה בשלוש השנים האחרונות וצריך לשבח אותם על כך.

סוזי בן-ברוך: אנחנו מצליחים להחדיר סוכנים לתוך בתי-הספר, מה שלא הורשינו לעשות בעבר.

סוזי בן-ברוך: אנחנו נמצאים חזק מאוד בתוך מוסדות החינוך וחבל מאוד שהמשך הרצף הטיפולי לא מתממש.

סוזי בן-ברוך: כך לגבי עולים חדשים וכך לגבי ותיקים.

סוזי בן-ברוך: לגבי עולים חדשים.

סוזי בן-ברוך: אנחנו הגשנו הצעה למשרד העבודה והרווחה, לג'וינט אשלים ולמשרד החינוך וההצעה היא שקטין שמעורב בפעם הראשונה בעבירת סמים - ובכלל בפלילים בפעם הראשונה אבל בעיקר בסמים – אנחנו מבקשים שמשטרת ישראל יהיה מיד גורם שייצמד אליו ויטפל בו.

סוזי בן-ברוך: אם לא יטפל, לפחות ילווה אותו עד ששירות המבחן לנוער יקרא לו להמשך טיפול, אם הוא יקרא.

סוזי בן-ברוך: חשוב לי מאוד לציין את זה משום שיש לנו תחושה שהנער העולה החדש, אולי הוא מבין מה קורה אתו אבל ההורים שמוזמנים ולהם מוסבר, לא כל כך מבינים.

סוזי בן-ברוך: אגב, אנחנו גייסנו גיוס חדש של שוטרים עולים מחבר העמים ואתיופיה דוברי אמהרית למרות שזה קשה כי לא כולם רצים למשטרה אבל אנחנו עדיין בהליכי גיוס.

סוזי בן-ברוך: אני מדברת על יחידות הנוער במשטרת ישראל ואילו אתם מדברים על אגף קהילה ומשמר אזרחי שזה משהו אחר.

סוזי בן-ברוך: אני מדברת על לעזור לחקור את הילדים, להסביר להורים ושוב, משטרת ישראל יזמה כאן מהלך חיובי ויפה ואני לא חושבת שאנחנו ראויים למתקפה בנושא הזה.

סוזי בן-ברוך: כדאי שתלכו אתנו בכיוון הזה ותעזרו לנו ולא תעמדו כאן ותנסו לחסום.

סוזי בן-ברוך: אני אודה לכם על שיתוף הפעולה.

סוזי בן-ברוך: בנושא הזה אני מבקשת להבהיר שוב.

סוזי בן-ברוך: אנחנו הגשנו הצעה שבמשטרת ישראל יהיה גורם שאליו אפשר להפנות את הילד כדי שילווה אותו עד להמשך טיפול.

סוזי בן-ברוך: הנושא הזה נמצא כרגע בדיונים מול הגורמים שציינתי קודם ונראה מה יהיה הלאה.

איריס מורדקוביץ: אני אומר כמה מלים לגבי שירות המבחן לנוער למרות שסוזי בן-ברוך נתנה את רוב הסקירה.

איריס מורדקוביץ: שירות המבחן לנוער כפי שכבר צוין פותח בטיפול קבוע בנפגעי סמים.

איריס מורדקוביץ: אין ספק שהרבה נוער ממתין להתקבל לשירות המבחן ולא יכול לקבל מענה ונוצר שם צוואר בקבוק שלא מאפשר לנוער הזה לקבל טיפול.

איריס מורדקוביץ: כשהנוער עובר לשירות המבחן לנוער ומתקבל לטיפול, הוא מועבר ליחידות הטיפול בנוער נפגע סמים אצלנו ברשויות המקומיות, במקומות שזה קיים.

איריס מורדקוביץ: שוב, אני מדברת על טיפול ארוך של עד שנה שקיים ב35- רשויות מקומיות שאמנם מהווה קצה קרחון.

איריס מורדקוביץ: כשאנחנו מדברים על 270 רשויות מקומיות, אנחנו פרוסים רק ב35-, זה באמת מעט מאוד.

איריס מורדקוביץ: באותם מקומות ניתן טיפול מותאם לאוכלוסייה הרוסית.

איריס מורדקוביץ: מענה נוסף שניתן בתוך האגף הוא מענה לנוער שמגיע למסגרות רשות חסות הנוער, שם קיבלתי מידע נכון להיום בבוקר שעיקר בעיית הסמים בתוך רשות חסות הנוער מתמקדת בתוך אוכלוסייה עולה חדשה שגם שם דרכי השימוש שונים.

איריס מורדקוביץ: מדובר בסמים שונים, בדרכי צריכה אחרים, באיזושהי יצירתיות מסוכנת בדרכי הצריכה ואנחנו נערכים לתקוף את הבעיה עם המאפיינים הייחודיים של העולים החדשים בכל תחומי האגף.

איריס מורדקוביץ: נתון נוסף שאני יכולה להביא מהשירות לנערה במצוקה מדבר על 17 עד 18 אחוז משתמשות בסמים כשהנתונים הם די דומים.

איריס מורדקוביץ: המספרים ברוב השירותים מדברים על מספר קרוב מאוד מבחינת הנתונים.

רות לקט: הגישה שלנו היא להתאים את התוכניות לפי הצרכים של אוכלוסיית היעד ואנחנו מעודדים את בתי-הספר במידה שיש דוברי רוסית לדבר בשפה שלהם כשמדובר על מידע כי אנחנו יודעים שהמלים גם קשורות לתרבות ומאוד חשוב להתייחס לזה.

רות לקט: בנקודה הזו חסר חומר מתורגם לרוסית ואני חושבת שכל המערכות במדינה צריכות לתת לזה מענה.

רות לקט: במסגרת החינוך הבלתי פורמלי הנושא הזה מטופל ברשויות המקומיות.

רות לקט: אנחנו מדברים על כ3,500- בני נוער עולה מחבר העמים ואתיופיה.

רות לקט: הפעילות הזו מתבצעת ב49- רשויות מקומיות, שם יש ריכוז מאוד גדול של עולים והם מטופלים על-ידי כארבעים מדריכים לנוער עולה מנותק ובשלושים מדריכים שמטפלים ביוצאי אתיופיה.

רות לקט: התחום הזה של הנוער המנותק ועל סף נשירה פועל בשיתוף פעולה מלא עם הרשות למלחמה בסמים.

רות לקט: פותחו מספר תוכניות ייחודיות גם בשפה הערבית.

רות לקט: תוכנית אחת היא תוכנית חלאס שפותחה בשיתוף פעולה מלא עם הרשות למלחמה בסמים, תוכנית ברוסית – חיים ללא סמים – והתוכנית הזו מדברת על פיתוח מנהיגות של בני נוער עולה.

רות לקט: בנוסף לכך פותחו תוכניות שקשורות לעבודה עם הורים, ספורט וסמים ואנחנו יודעים שמדי שנה משתתפים כ2,500- בני נוער ביחידות לקידום נוער בתחום הזה.

אנטולי מרגוליס: לגבי נוער.

אנטולי מרגוליס: לפני שנה וחצי פתחנו ארבע מיטות לנוער ומאחר שראינו צורך במשך שנה וחצי הוספנו עוד 12 מיטות, כך שיש לנו 16 מיטות לגמילה לנוער.

אנטולי מרגוליס: מתוך 16 מאושפזים, ברגע זה יש לנו 13 מטופלים שהם עולים חדשים.

סטלה קורבלניקוב: משרד הקליטה ער לעלייה בהיקף התופעה בקרב בני נוער.

סטלה קורבלניקוב: אנחנו זיהינו קשיים וצרכים של בני נוער שחלק מהם כבר הוזכרו עכשיו ואני לא אחזור עליהם כאשר מדובר על קשיי השתלבות במסגרות לימודיות ובמסגרות חברתיות.

סטלה קורבלניקוב: כדי לחדד את הנושא אני רוצה להדגיש כמה מהצרכים והקשיים כי אנחנו כעובדי שטח נתקלים יום יום בבעיות מסוג זה.

סטלה קורבלניקוב: המערכת המשפחתית שצריכה להיות המערכת התומכת מאבדת מכוחה וזה דבר שמשפיע מאוד על בני הנוער.

סטלה קורבלניקוב: יש שונות מאוד רצינית בין קבוצות בני נוער מבחינת ארצות המוצא ומבחינת תקופת העלייה.

סטלה קורבלניקוב: אם אנחנו מדברים על בני נוער שעלו בתחילת 1990, אנחנו חושבים ששימוש והתמכרות בא כתוצאה ממשבר עלייה.

סטלה קורבלניקוב: אם אנחנו מדברים על העלייה מברית-המועצות לשעבר, אצל חלק מהאוכלוסייה זה קורה כתוצאה משינויים שמתרחשים והרס חברתי ומקרים שמביאים את הבעיה אתם.

סטלה קורבלניקוב: יש כאלה שמגיעים לכאן וכאן יש מערכת תומכת של קרובי משפחה שנמצאים ואחד השיקולים לעלייה היא להיגמל ולחזור לחיים נורמטיביים.

סטלה קורבלניקוב: אם המערכת המשפחתית התומכת כאן חזקה ויודעת לעזור מהשלבים הראשונים, יש כאלה שמגיעים ופונים לשירותים ונכנסים לטיפול בצורה אינטנסיבית והתוצאה מאוד מוצלחת.

סטלה קורבלניקוב: יש כאלה שההורים שולחים אותם לתיקון ולשינוי ולגמילה אבל לצערי הרב המצב רק מחמיר כי נוספים קשיים נוספים כמו בדידות וניתוק.

סטלה קורבלניקוב: לפעמים מדובר בבעיות בריאות בנוסף לבעיות סמים אבל את הדברים אני אומרת מבחינת התחושה כי אין לנו מנדט לטיפול ישיר.

סטלה קורבלניקוב: במקרים שאנחנו שותפים, במיוחד בשנה הראשונה של העולה, אנחנו מרגישים שהבעיות כל כך קשות ולכן כל המערכות צריכות להתגייס וכאן אני מדברת על בריאות ומערכות טיפוליות נוספות.

סטלה קורבלניקוב: יש ריבוי גדול של שירותים, ארגונים ועמותות בשטח וחוסר התיאום ביניהם יוצר אי-בהירות גם בקרב המטפלים והמלווים וזה מופנה גם כלפי הצעירים.

סטלה קורבלניקוב: אולי יישמע למישהו כאילו זה לא כל כך רלוונטי, אבל הייתי רוצה להעלות בעיה של שליטה מאוד דלה בשפה העברית ואני חושבת שיש מקום לבדוק את תהליך לימודי השפה ולתגבר את זה כי אנחנו מזהים את הבעיה כבעיה מאוד מרכזית.

סטלה קורבלניקוב: אלה שלא הביאו את הבעיה אתם או אלה שהביאו אבל לא בצורה מאוד חריפה, נער שלא שולט בשפה, שלא מצליח בלימודים, שמרגיש את עצמו כמישהו פגום והוא לא כמו אחרים, הוא מתחיל להידרדר והוא מנסה להצטרף למישהו שגם נזרק ונפלט ממסגרת לימודים כי אף אחד לא רוצה להיות בודד אלא רוצה להצטרף למישהו אחר.

סטלה קורבלניקוב: התמודדות המשרד עם הבעיה מתבצעת בשני מישורים.

סטלה קורבלניקוב: מישור אחד הוא ברמת החשיבה המערכתית וכאן אני חושבת שגם הרשות למלחמה בסמים תרחיב על כך כי אנחנו פועלים יחד, ולא רק יחד עם הרשות.

סטלה קורבלניקוב: בשנה שעברה קיימנו ששה ימי עיון וכרגע אנחנו מקיימים ועדה משותפת כדי לבחון את התוצאות שהתקבלו בששת ימי העיון בקשר לנוער עולה.

סטלה קורבלניקוב: המישור השני הוא העברת תקציבים לרשויות, עמותות וארגונים שעוסקים בתחום קליטת העלייה, במיוחד של נוער עולה.

סטלה קורבלניקוב: שלושים אחוז מהתקציבים שבשנה שעברה משרד העביר, זה בדיוק לבעיות של נוער עולה.

סטלה קורבלניקוב: 3.5 מיליוני שקלים הלכו לארגונים שעוסקים רק בנושאים של נוער והשאר הועבר דרך הרשויות המקומיות.

סטלה קורבלניקוב: עד כמה שידוע לנו עד עכשיו לא נעשה מחקר מיוחד על צריכת סמים בקרב נוער עולה אלא מחקר פיילוט לנוער יוצא אתיופיה ואני מקווה שהמחקר הזה יורחב ובני נוער אחרים ייכללו בו.

רות אלרועי: אני רוצה לומר מילה אחת מקדימה.

רות אלרועי: הרשות היא גוף מתאם ובהיות גוף מתאם היא במגע עם תשעים אחוז מהגופים שנמצאים כאן, כולל סיוע תקציבי שאני לא נוגעת בו כרגע אבל כשאשאל, אתייחס לזה.

רות אלרועי: למען הסדר שלנו הייתי רוצה שדוקטור רחל בר-המבורגר, המדענית של הרשות למלחמה בסמים, תשלים את נושא הנתונים.

רחל בר-המבורגר: בעיקרון, אם אנחנו מנתחים את היקף השימוש של סמים בקרב העולים, בני הנוער מגיל 12 עד גיל 18, אפשר לראות שהנושא של משבר העלייה, אם הוא היה קיים, הוא לא התבטא בשימוש בסמים עד לשנת 1998 בצורה בולטת ואפילו להפך, העולים החדשים שאנחנו סקרנו, כשנשאלו בנושא הסמים, בדרך כלל היקף השימוש אצלם לא בהכרח היה יותר גדול, במיוחד כשמדובר באוכלוסייה נורמטיבית.

רחל בר-המבורגר: זאת אומרת, ילדים שנקלטו ונשארו בבית-הספר וענו לשאלונים כשהם תלמידים.

רחל בר-המבורגר: באותו רגע שפנינו לילדים שנמצאו ביחידות של קידום נוער, וזה עדיין לא נוער שוליים מושלם כי הוא עדיין בקשר עם מדריכים, אצל הילדים האלה, השימוש בסמים בקרב העולים ולאו דווקא מחבר העמים אלא באופן כללי עולים, הרבה יותר גדול.

רחל בר-המבורגר: יש לכם את הנתונים אבל זה יכול להגיע כמעט עד כדי ארבעים אחוז מקרב הילדים מגיל 12 עד גיל 18 שהם מטופלים באמצעות היחידות לקידום נוער, שהם מדווחים על שימוש בסמים.

רחל בר-המבורגר: שוב, אני רוצה מאוד מאוד להיזהר ולא לקרוא לנוער זה נוער מכור.

רחל בר-המבורגר: זה נוער שמתנסה בסמים.

רחל בר-המבורגר: הנוער המכור לא נמצא ביחידות של קידום נוער ועליו הנתונים האלה לא אומרים שום דבר.

רחל בר-המבורגר: אני חושבת ששמענו מדוקטור מרגוליס שמדובר במקרים אחדים לא בתופעה כללית.

רחל בר-המבורגר: כשאני מדברת על ילדים מגיל 12 עד גיל 18, לפי סקר שערכנו בשנת 1998, מתוכם אנחנו מוצאים שימוש בסם לא חוקי כלשהו בעלייה משנת 1988 עד 1992.

רחל בר-המבורגר: 43 אחוז מדווחים על שימוש בסם לא חוקי כלשהו, זה אומר שיש לנו דיווח על מסה מאוד מאוד גדולה של בני נוער שלא נמצא בחינוך הפורמלי, שמתנסה בשימוש בסמים, שיכול להיות שזו נורמה התנהגותית שלו.

רחל בר-המבורגר: אם משווים אותם לילידי הארץ, אל תחשבו שהמצב הרבה יותר טוב שם כאשר בקידום נוער בערך שלושים אחוז מהילדים משתמשים בסמים.

רחל בר-המבורגר: זאת אומרת, עוד תוספת קטנה אבל מאוד משמעותית כי עוד עשרה אחוז זה משמעותי וכדאי לשים לב.

רחל בר-המבורגר: זאת אומרת שהתחושה שהנוער משתמש בסמים היא נכונה לגבי נוער שלא נמצא במסגרות לימוד פורמליות.

רחל בר-המבורגר: כשהוא במסגרות לימוד פורמליות אני חושבת, וזו גם המלצתי, הוא משתדל להיות ככל בני הנוער האחרים והבעיה שם היא בעיה קטנה יותר ומגיעה לכדי עשרה אחוזים מבני הנוער בגילאים 12 עד 18.

רחל בר-המבורגר: שוב, זה לא מעט אבל לא יותר מאשר נוער במדינת ישראל.

רחל בר-המבורגר: התמונה של התנסות היא תמונה מאוד כואבת וחלק מהמתנסים נפגעים ונשארים עם בעיה של התמכרות אבל לא כולם.

רחל בר-המבורגר: ההתנסות עצמה גורמת לנזקים חברתיים ועל זה אני לא ארחיב עכשיו את הדיבור, אבל אין ספק שגם להתנסות עצמה יש מחיר כבד.

רחל בר-המבורגר: מאחר שאני מדברת על סקר משנת 1998 אני רוצה להשוות את האמירה בסקר הזה בין העולים לבין ילידי הארץ.

רחל בר-המבורגר: כששאלנו את אלה שמוכנים להתנסות – אפילו לא שאלנו על ההתנסות עצמה אלא סתם שאלנו והשווינו בין עולים חדשים לבין ילידי הארץ, אם היו מציעים לכם להתנסות בסמים, האם הייתם מוכנים להתנסות, שזו אמירה פחות מחייבת – מצאנו שהמוכנות להתנסות בסם כלשהו מאוד דומה בין העולים החדשים לבין ילידי הארץ והמספרים הם קטנים והגיעו לכדי ארבעה אחוזים ולא יותר.

רחל בר-המבורגר: כששאלנו על מריחואנה באופן נפרד, מצאנו ש12- אחוז מהעולים החדשים, ילדים מגיל 12 עד גיל 18, אמרו שהם מוכנים לעומת שמונה אחוזים בקרב כלל ילדי ישראל שאינם עולים חדשים.

רחל בר-המבורגר: שוב, יש איזושהי נטייה לאמירה של רצון להתנסות שהיא גבוהה יותר בקרב העולם החדשים.

רחל בר-המבורגר: כשניסינו להבין האם הם רואים בזה נזק ושאלנו לגבי כל סם וסם בנפרד, התמונה מאוד מאוד ברורה כאשר יותר מהעולים החדשים מייחסים נזק מועט לשימוש בסמים מול ילידי הארץ.

רחל בר-המבורגר: זאת אומרת, רמת ההסברה לכמות הנזק האפשרית היא בהחלט דורשת שיפור.

רחל בר-המבורגר: לגבי כל סם וסם בנפרד, ולא אלאה אתכם במספרים, כמעט פי שניים מהעולים החדשים מול ילידי הארץ חושבים שזה לא מזיק.

רחל בר-המבורגר: ילידי הארץ כנראה מודעים יותר לנזקים וזאת היא תמונה חשובה מאוד.

רחל בר-המבורגר: יחד עם זה הפחד שלהם מפני העתיד שלהם הוא מאוד מעניין.

רחל בר-המבורגר: למשל, האם הם מפחדים שיפתחו להם תיק במשטרה או מפחדים מפגיעה בתפקודי המוח או מכל מיני דברים ומסתבר שדווקא נוער מבין העולים החדשים הם הכי מפחדים מירידה בלימודים.

רחל בר-המבורגר: זאת אומרת שנושא הלימודים, מול ילידי הארץ, מאוד חשוב להם.

רחל בר-המבורגר: נושא הלימודים יותר חשוב להם וכדאי לדעתי כשדנים כאן

רחל בר-המבורגר: בנושא לנסות לחשוב איך לא לגרום להם לנשירה, איך להשאיר אותם במערכת הלימודים כי זה אולי הנושא שהכי קרוב ללבם.

רחל בר-המבורגר: הם מפחדים מפגיעה וירידה בלימודים.

רחל בר-המבורגר: לדעתי אלה נתונים נהדרים ואם רוצים להיות אופרטיביים, זה המסלול.

רחל בר-המבורגר: לא לשלוח אותם לקידום נוער, לא לשלוח אותם אם אפשר לכפרים של חסות הנוער, אלא להשאיר אותם במסגרות פורמליות.

רחל בר-המבורגר: הנתונים לא מראים על משבר עלייה בהכרח מכיוון שהאוכלוסייה לא שונה רק כשהיא אוכלוסיית שוליים.

נעמה צוויג: את בעיית הטיפול בבני נוער אנחנו מגדירים כבעיה אבל לא בני נוער, ונדמה לי שזה חלק גדול מהבעיה.

נעמה צוויג: אנחנו רוצים להניק יותר מאשר בני הנוער רוצים לינוק והם לא כל כך מגיעים לטיפול.

נעמה צוויג: אם דוקטור מרגוליס דיבר על 16 נערים באשפוזית, אנחנו רואים שלא עומדים עשרות נערים בתור.

נעמה צוויג: נכון שהיה טוב אם היו עוד מיטות אשפוז, אבל זה לא המצב.

נעמה צוויג: כך גם לגבי יחידות הטיפול.

נעמה צוויג: איריס מורדקוביץ דיברה על 35 יחידות אמבולטוריות לטיפול ואני יכולה להוסיף ולומר שהרשות למלחמה בסמים קונה שירותים גם מתל"ם, שאלה תחנות הקיבוצים, וגם מאל-סם ואנחנו יודעים שזה מאוד חשוב שיהיו כל מיני סוגים של אפשרויות ותחנות ויש שמונה תחנות אל-סם בארץ.

נעמה צוויג: המטפלים עושים עבודה גדולה ורבה בריצ'ינג אאוט, בהבאת בני הנוער לתחנות האלה.

נעמה צוויג: יש תחנות בהן יושבים מטפלים וממתינים.

נעמה צוויג: גם כשהם יוצאים, מדברים, הולכים לבתי-הספר, פועלים בשיתוף עם המשטרה ועם שירות מבחן לנוער, בני הנוער לא כל כך מגיעים.

נעמה צוויג: השיטה היא לא לשבת ולחכות שהמטופלים יבואו אלא ללכת אליהם וזה מאוד נכון, אבל גם כשמגיעים אליהם הם אומרים תעזבו.

נעמה צוויג: אנחנו מבחינים בין משתמשים מזדמנים - ובאמת הרוב הם משתמשים מזדמנים – ובין מכורים, ויש כבר כאלה שהם מכורים, כאלה שהקריירה להם היא סמים כי זה מה שהם עושים מהבוקר עד הערב.

נעמה צוויג: זה לא רק כמויות וסוג הסמים אלא באמת העניין של התדירות.

נעמה צוויג: למשתמשים מזדמנים אנחנו פותחים תחנות יחד עם כל הסוכנויות שהוזכרו כאן, בעיקר עם משרד העבודה והרווחה, אבל גם תל"ם ואל-סם, ואלה הן סוכנויות לטיפול אמבולטורי.

נעמה צוויג: זאת אומרת, הנער בא אחת לשבוע, פעמיים בשבוע ומקבל טיפול אצל מטפל ובעצם הוא חלק מהקהילה.

נעמה צוויג: אם הוא עוד לא נשר מבית-הספר, הוא בבית-הספר, או אם הוא בקידום נוער או במסגרת של עבודה וכן הלאה.

נעמה צוויג: יש גם מקרים קשים יותר שזקוקים לאשפוז ודוקטור מרגוליס דיבר על אשפוזית של 16 מיטות לבני נוער בליפתא בירושלים ויש גם קהילה במלכישוע שנכון להיום יש שם 42 נערים ונערות.

נעמה צוויג: אנחנו בתכנון די מתקדם של פתיחת קהילה גם בדרום למבוגרים ולנוער.

נעמה צוויג: ההבדל הוא שבקהילה אנשים נמצאים – וזה גם נכון לגבי מבוגרים – למעלה משנה.

נעמה צוויג: זה באמת איזשהו ניסיון להעביר אותם שינוי אמיתי, שינוי במעלה שנייה אפילו, אבל לא תמיד בני הנוער מסכימים, לא תמיד הם מוכנים ולא תמיד יש תמיכה משפחתית.

נעמה צוויג: אני רוצה לדבר על הנושא של ההורים.

נעמה צוויג: אנחנו משקיעים הרבה מאוד אנרגיה בחוגי הורים, בקשר עם הורים, בהסברה להורים, בטיפול משפחתי, כי אנחנו לא חושבים שאפשר לטפל בבני נוער שמכורים לסמים או אפילו במזדמנים מבלי לשתף את ההורים ואנחנו מאוד ערים לעניין הזה.

נרי אריאלי: מישהו שמשתמש בסם מסוים, התרגל אליו ואז הוא עובר לסם אחר או מעלה מינון ולכן אנחנו לא מסכימים לעשות את ההפרדה בין סמים קלים לקשים ולעולם לא נעשה הפרדה כזאת.

רות אלרועי: נקודות חשובות שחשוב לי להדגיש אותן.

רות אלרועי: לפני יותר משנה החלטנו להיכנס לעבודה מערכתית וזו הייתה החלטה הדדית עם המשרד לקליטת העלייה וקיימנו יום ברשות למלחמה בסמים.

רות אלרועי: מאז עשינו ימים משותפים עם כל המחוזות ובאמת הקמנו ועדת היגוי משותפת, כך שניכנס לעבודה מערכתית בנושא.

רות אלרועי: יש הרבה פעמים כפילויות כאשר למשרד יש ועדת תמיכות וגם לנו יש ועדת תמיכות ולכן צריך לעשות סדר בין המשרדים בנושא הזה.

רות אלרועי: נקודה שנייה שאנחנו מוצאים אותה כמאוד מאוד חשובה זה הנושא של הכשרת כוח אדם בנושא ואני מדברת על כוח אדם, בין אם מדובר במטפלים ובין אם מדובר באנשים שעוסקים במניעה והסברה.

רות אלרועי: אני רוצה להביא שתי דוגמאות כאשר הדוגמה הראשונה היא הנושא של הפורום הציוני כאשר עשינו הכשרה לאנשי הפורום הציוני בכוונה תחילה שהם יוכלו אחר-כך להשתלב בעבודה בשטח.

רות אלרועי: הדוגמה השנייה שהיא טרייה לימים אלה כאשר אנחנו בפעולות ההסברה והמניעה משתפים מכורים נקיים שהם חלק ממערך ההסברה בבתי-הספר ועכשיו אנחנו פותחים מחזור שלישי.

רות אלרועי: אנחנו מכשירים אותם כי לא מספיק הסיפור האישי הפרטי שלהם אלא הם גם צריכים לדעת איך להעביר אותו.

רות אלרועי: עכשיו עשינו את תהליך המיון למחזור השלישי ובאופן ברור הדגשנו שאנחנו רוצים להגיע למכורים נקיים שישמשו כמסבירים שכמובן עומדים בקריטריונים של הקורס, שהם נקיים שנתיים, שהם עובדים בעבודה מסודרת וכולי.

רות אלרועי: היה לנו מאוד חשוב ומגמתי להכניס אותם כי מצאנו אותם מסבירים מאוד טובים בקרב האוכלוסייה.

רות אלרועי: הבאתי את זה כדוגמה איך אנחנו שמים לב לכל הנושא הזה של הכשרת כוח אדם.

רות אלרועי: פעולה נוספת - אמנם זה לא נוגע לגיל אבל זה משיק לגיל – כאשר יש לנו פעולות בצבא ואני מדברת על פעולות מניעה.

רות אלרועי: יש לנו פרוייקט אותו אנחנו תוחמים לגיל 18 אבל אני חושבת שהרצף מתבקש.

רות אלרועי: יש לנו פרוייקט מאוד גדול באוניברסיטאות וכאן אני רוצה לומר דבר שמבחינתי הוא מצער.

רות אלרועי: אוניברסיטת תל-אביב כדוגמה, היא אחת האוניברסיטאות שמאוד רצינו להיכנס לפעילות שם באופן כללי אבל לא נענינו.

רות אלרועי: היום הם עושים קמפיין כשהם הקציבו למעלה ממאה אלף שקלים וזאת מסיבה מאוד מאוד עצובה, מאחר שנערה שלמדה במכינה לעולים מתה במעונות.

רות אלרועי: לא הצלחנו לשכנע אותם למעלה מארבע שנים, אבל מוות אחת כזה גרם לחשיבה אחרת במערכת שהיום זו האוניברסיטה היחידה שנותנת לקמפיין אוניברסיטאי מאה אלף שקלים, כולל הכשרה של כל שירותי הייעוץ שלהם כדי לטפל וזאת משום שמתה סטודנטית במכינה לעולים.

רות אלרועי: אגב, אני רוצה להדגיש למרות שזה נראה לי מובן מאליו שאנחנו עובדים ברשויות המקומיות באמצעי מתאמי מאבק בסמים ובשבעים רשויות מקומיות יש לנו מה שנקרא מיני רשות למלחמה בסמים כשדרך התקצוב שאנחנו נותנים להן כמובן מגיעים לאוכלוסיות עולים.

רות אלרועי: היום אין תוכנית עבודה של ישוב מאושרת אם אין לפחות שליש מהתקציב שאנחנו נותנים לאותה רשות מקומית שמופנה לעולים.

רות אלרועי: חשוב לי מאוד לציין את זה.

רות אלרועי: אנחנו הולכים עכשיו לפעולה בצורה מסוימת לאחר שעשינו פיילוט עם המשרד לקליטת העלייה.

רות אלרועי: למשרד הקליטה יש קו חם לעולים ואחר-צהרים אחד החליט לייחד אותו לנושא סמים והזמין את אנשי הרשות לשבת בקו החם שמאויש כמובן על-ידי דוברי השפה.

רות אלרועי: אני מוכרחה לומר שאני כאחראית על חינוך ומניעה מצאתי את עצמי מובטלת, אבל דוקטור חיים מש שאחראי על וטיפול ושיקום, הטלפונים שם לא הפסיקו לצלצל.

רות אלרועי: לאחר הפעולה הזאת החלטנו – ואנחנו עושים את זה בעבודה משותפת עם המשרד לקליטת העלייה – שיהיה באופן קבוע קו חם ובימים מסוימים הוא ידבר בשפות שונות עם טלפניות שכמובן יהיו אנשי קשר וכרגע אנחנו מנסים לגייס תרומות לנושא הזה והנושא נמצא כרגע בעשייה.

רות אלרועי: נקודה שמהווה חוליה חלשה שאנחנו משתדלים להתגבר עליה זה הנושא של הפקת חומרים בשפה הרוסית.

רות אלרועי: אגב, בשפה האמהרית עשינו פעם מאמצים להפיק חומר להורים וגילינו שהם לא קוראים וכי צריך להכין יותר קלטות שמדברות את השפה ולא חומר כתוב.

רות אלרועי: בסך הכל אנחנו כן מנסים לתרגם חומרים למרות שזה נושא שקצת תקוע בגלל ההיבט התקציבי שלו.

רוני ארד: גם לגבי תקציב הסברה, למשרד הקליטה יש תקציב הסברה ושוב, אף אחד לא קובע לו לאן התקציב ילך.

מיה קנבסקי: אני עובדת בנושא עשר שנים ואני רואה אחרי התקופה הזאת שיש שינוי דרסטי כאשר אנחנו כבר מדברים על משפחה ואפילו אומרים הורים.

מיה קנבסקי: אנחנו מדברים על אחריות הורים.

מיה קנבסקי: אני לא מדברת על תקציבים כי אנחנו עובדים ללא תקציבים אבל עובדים כמו שצריך.

מיה קנבסקי: האנשים למדו תוכנית מלאה וממשיכים ללמוד וממשיכים לעבוד.

מיה קנבסקי: בדצמבר, במשך שבועיים, הגענו ל405- אולפנים ועשינו זאת יחד עם משרד הקליטה שתמך בנו.

מיה קנבסקי: הגענו להורים שנמצאים בתחילת הקליטה וזאת כדי להסביר מה זה חינוך בישראל, כדי להסביר מה לעשות עם הילדים, כדי לסמוך ולתמוך בהחלטה שלהם להיות הורה מנהיג.

מיה קנבסקי: יחד עם 33 מנחות הצלחנו לדבר במשך שבועיים עם 10,000 בני משפחה.

מיה קנבסקי: אחרי מפגשים כאלה אנחנו מקבלים אין סוף פניות מהורים שרוצים ללמוד.

מיה קנבסקי: עוד 32 עובדות סוציאליות או עובדי משטרה לא יכולים להחליף את ההורה של הילד וצריך לתת הזדמנות טובה להורים ללמוד להיות הורים כאן בישראל ולנו יש כוח מקצועי שיכול לעשות את זה ויש לנו מקום בו נמצאים עולים.

מיה קנבסקי: מה שאני שומעת ברדיו רקע - אם מדבר פרופסור רוטנברג, או שמעתי עכשיו יותר ויותר מנחות שלי מדברות - יותר ויותר שאלות שמופנות, יותר ויותר רוצים ללמוד.

מיה קנבסקי: תנו להורה להיות הורה, הורה אחראי, מנהיג, אוהב ואז יהיו פחות סמים ופחות בעיה.

סיגל בר-טל: אני חושבת שהעלו כאן נקודה שהיא מאוד מאוד חשובה והיא ההבדל בין המוכנות לטיפול והרצון לטיפול לבין היכן נמצאים בני הנוער האלה.

סיגל בר-טל: בני הנוער האלה נמצאים במצב שכלום לא מעניין אותם חוץ מהסם, חוץ מהמנה, וחייהם מסתכמים בללכת להביא את הכסף, ללכת להביא את הסם, לחזור ולהזריק ולחכות למנה הבאה.

סיגל בר-טל: עד שהנוער הזה ירצה להגיע לטיפול וללכת לעובדת הסוציאלית, לעשות את הצעד הזה, יש עוד עבודה רבה אתם.

סיגל בר-טל: באיזשהו מקום מבחינת השירותים זה מצב של חוסר אונים כי מה אפשר לעשות חוץ מלהיות שם בשבילם, ולכן כצעד ראשון על"ם נמצאת שם בשבילם כל יום, בלילה, אתם ברחוב, יושבת ונמצאת אתם קודם כל.

סיגל בר-טל: בירושלים יש בעיה מאוד קשה של עולים מחבר העמים שחיים בזולות כאלה ובתת-תנאים מחפירים בליפתא, במפעלים נטושים, בבתים במרכז העיר, בדירות נטושות, לשם הם פשוט נכנסים עד שמוציאים אותם ואז הם עוברים למקום אחר.

סיגל בר-טל: הרעיון בירושלים הוא לנסות להקים להם בית, מקום אליו הם יוכלו לבוא ולהתקלח קודם כל, לכבס אם הם צריכים, לאכול משהו, מקום שאפשר לדבר עם מישהו על כמה קשה, כמה רע וכמה לא טוב.

סיגל בר-טל: המקום הזה גם ייתן להם איזשהו פסק זמן מהרחוב, מאותם חיים מאוד מאוד קשים, והמקום גם אמור במהלך הזמן לקדם אותם, להביא אותם אל אותו רצון ללכת לטיפול, לפנות להוסטל או להגיע לאיזשהו מקום שהוא שיקומי יותר.

סיגל בר-טל: לגבי שימוש של נערות.

סיגל בר-טל: אנחנו נתקלים בתופעה שנערות יוצאות חבר העמים מגיעות לשימוש דרך בני זוג ערבים.

סיגל בר-טל: זו תופעה מאוד מאוד קשה – אם זה ברמלה ואם זה בתל-אביב- כשאותן נערות מגיעות לשימוש בסמים דרך קשרים רומנטיים.

טלי גל: אני רוצה להזכיר בכמה נקודות את התחנות בהן אפשר לעזור לילד לפני שהוא יגיע למצב הזה בו הוא מתגורר בליפתא והוא חסר בית ובמצב קשה של סמים.

טלי גל: מדינת ישראל מקבלת לארץ ילדים שכבר יש להם בעיות, כפי שהוזכר קודם.

טלי גל: במקרים רבים מקבלים ילדים בלי הורים שמגיעים בכל מיני פרוייקטים והנערים הללו, מלבד זה שהם מתמודדים עם שפה ותרבות חדשה, הם גם מתמודדים עם נתק מהמשפחה.

טלי גל: הם מגיעים לארץ בלי משפחה תומכת ואז הרבה יותר קשה להם.

טלי גל: אגב, יש להם גם בעיות כספיות.

טלי גל: לפי התקנות קצבת ילד נטוש למשל לא מקבל ילד שהגיע לארץ בלי הוריו, אם הוא יתום או אם הם נטשו אותו בארץ המוצא שלו.

טלי גל: זאת אומרת, הילדים האלה לא מקבלים סיוע גם אם הם חיים למשל עם סבא שלהם או עם דוד שלהם, וזה קורה הרבה בעלייה הרוסית.

טלי גל: קרובי המשפחה האלה לא מקבלים שום סיוע והם נמצאים גם במצוקה כלכלית.

טלי גל: אני חושבת שצריך לקיים דיון בפורום השרים ולדבר על שיתוף הפעולה בין המשרדים השונים, איך יעקבו אחרי נערים שנמצאים מלכתחילה במצב מאוד מסוכן.

שאבי עמדי: אנחנו נמצאים בשטח, מאתרים את הצעירים שיודעים שהם לא הגיעו לקבל טיפול וזה אמור לגבי כל השטחים.

שאבי עמדי: עם העולים אנחנו פועלים בשיתוף עם עובדים מקצועיים.

שאבי עמדי: בקרב העולים המכורים לסמים אנחנו מדברים על ארבעים אחוז בני נוער בגילאים צעירים יותר, וכאשר מדובר בגילאים מעל 18, שם מגיעים לשבעים-שמונים אחוז מכורים לסמים קשים והם אלה שנמצאים בליפתא ובכל מיני זולות.

שאבי עמדי: קשה להתנתק מהסמים כי בדרך כלל זה בא עם עוד בעיות, כך שגם אם אותם נערים יהיו באשפוזית במשך חודש, אחרי שבועיים פלוס-מינוס הם חוזרים לסמים.

שאבי עמדי: יש קבוצה גדולה של צעירים שאין להם משפחה שיכולה לתמוך בהם, אלא הם הגיעו לבדם, והם זרוקים כאן בלי שום תמיכה כאשר יש להם בעיות נפשיות בנוסף לבעיות הסמים.

שאבי עמדי: לא תמיד משרד הבריאות יודע איך לעזור לנו ובדרך כלל הם לא רוצים לעזור לנו לאשפז אותם.

שאבי עמדי: הרבה פעמים הנושא מלווה בכל מיני בעיות בריאות שמתגלות של כל מיני מחלות כמו צהבת וכולי.

שאבי עמדי: לגבי אותם נערים שנפלטים זה עתה לרחוב, מפעילים לגביהם שורה של תוכניות כדי לשקם אותם.

רינה כהן: פירושו להכניס שעות לימוד בנושא הורות ומשפחה בחינוך לתוך האולפן, וזה לגבי אלה שבאו ולומדים עברית 500 שעות, ואם כן שילמדו 550 שעות או כמה שנחוץ.

רינה כהן: כמובן שאת עצותיי הטובות אני אתן למי שיבקש ובוודאי לחברים החשובים שיושבים כאן יש עצות נהדרות.

רינה כהן: לגבי ההורים שעברו את האולפן ויצאו ממנו, אבל תהליך הקליטה לא הסתיים.

רינה כהן: אני מציעה שנקים בישובים השונים – ועל זה המנחות שמיה הציגה קודם עמלות אתנו ביחד – מרכזים ישוביים להורים ומשפחה במעבר תרבותי שייתנו תמיכה, למידה וייעוץ להורים ולמשפחות כולל סבים, סבתות וכל מי שנמצא בתוך העסק הנהדר הזה שנקרא משפחה כי זה עסק.

רינה כהן: אם אנחנו נגיע לקצבת קליטה בתחום הורות, בדרך לקצבת הורים בכלל, כנראה שאנחנו נהיה על הדרך הנכונה.

רומן ברונפמן: האבחנה השנייה שלי היא יותר חד-משמעית.

רומן ברונפמן: אני חושב שהסברה כחלק מהמניעה היא מאוד צולעת וכאן אני חושב שיש מאמץ משותף ליצור מערך הסברה, גם בשפה הרוסית, גם בעברית וגם באמהרית כי יכול להיות ששם אפשר למנוע הרבה מאוד דברים.

רומן ברונפמן: כדי להביא את זה להחלטה מערכתית, אני מציע שלא נהפוך את הישיבה הזו לאפיזודה, אלא נלמד מהמשכיות הטיפול ונזמין לכאן לא את השרים אלא את מנכ"לי משרדי הממשלה והמנכ"לים יצטרכו להביא את אנשי המקצוע.

רומן ברונפמן: בנושא הזה צריך לקיים דיון ממוקד של שעתיים-שלוש, כפי שעשינו היום.

רומן ברונפמן: אני מאוד מברך על שינוי האווירה בחדר הזה ועל הדיון שהוא יותר שקט ויותר מעמיק, וכך צריך להמשיך.

מיכאל נודלמן: אני עכשיו מכהן כנשיא הפורום הציוני ויש לי חומר בנושא.

מיכאל נודלמן: אתם דיברתם על קשר עם הפורום הציוני וכאמור יש לי חומר רב שנשלח אלינו ובו שיטות טיפול חדשות.

מיכאל נודלמן: אני לא עורך ביקורת אלא אני מבקש שיהיה תיאום בין האנשים השונים ולקיים פגישה כדי להבין אחד את השני.

מיכאל נודלמן: אני חושב שהנושא הוא מאוד חשוב ואנחנו צריכים לגייס את כל המומחים שיש לנו לנושא.

מרינה סולודקין: המדענים אבחנו את הבעיה בשנת 1998 וראו את המשבר, אבל אנחנו כפוליטיקאים הבחנו בבעיה לפני הבחירות בשנת 1996.

מרינה סולודקין: באותה תקופה הורים ומשפחות פנו אליי וסיפרו על משברים ועל שימוש בסמים עקב העלייה.

מרינה סולודקין: הכל התחיל בערד, שם התעוררה בעיית צריכת הסמים וההתמכרות לסמים כבדים בשנת 1996 ו1997- ואני מאוד שמחתי כאשר בשנת 2000 ביקרתי במקום כסגנית שרת הקליטה וראיתי ששם התמודדו עם הבעיה והיה להם כלי מאוד חשוב אפילו בלי משרד האוצר.

מרינה סולודקין: הכלי שהיה להם היה מס למלחמה נגד סמים בעיר ולכן היו מסוגלים לטפל בבעיית הסמים בקרב העולים החדשים.

מרינה סולודקין: כשמדברים על רמלה ולוד, אלה מקומות ידועים בארץ כמקום שימוש בסמים אבל אני רוצה להדגיש שכל התלונות שאני מקבלת – כולל מאשדוד – מדברות למשל אימא ומשפחה שמבקשים ממני עזרה כי יש להם בעיה שהם לא יכולים להתמודד אתה לבד.

מרינה סולודקין: אני מציעה לכם שאם יש בעיה בקרב עולים ואתם לא רואים את שיתוף הפעולה של המשרדים, אני אשמש לכם קבוצת לחץ בנושא הזה.

מרינה סולודקין: אני מאוד מבקשת לשתף אותי בבעיות קשות מאוד ואני מוכנה לעזור כי בכמה ערים כמו אשדוד, רחובות, דימונה וערד פעלנו וראינו שאפשר ויכולים לפעול.

מרינה סולודקין: במשרד הקליטה בשנת 1999 ו2000- שמנו דגש על בעיית צריכת הסמים, מניעה והסברה.

מרינה סולודקין: אני מאוד מודה לאנשי משרד הקליטה ולאנשי הרשות למלחמה בסמים על שהקימו ועדת היגוי וגם על פעילות ההסברה שהורחבה.

מרינה סולודקין: אחרי הדברים ששמעתי כאן אני חושבת שמאוד מועילה ההסברה בכתב ואחרי הישיבה אני אפנה לשר יולי אדלשטיין בנושא כי אם עדיין אין במשרד הקליטה חוברת שמצביעה על סכנת הסמים, אני אלחץ על כך שתהיה חוברת כזו משום שבקרב הרוסים קודם כל תופסת המילה הכתובה.

מרינה סולודקין: שמענו כאן על ההורים, על האחריות שלהם ועל היכולת שלהם להתמודד.

מרינה סולודקין: כל הנושא של התאחדות הורים ואסיפות הורים, כאן אנחנו צריכים להיכנס ולעבוד.

מרינה סולודקין: לאחר ניסיון שלי כחברת כנסת במשך חמש שנים וכנציגה של מפלגת עולים, אני אומרת לכם שיש לנו עכשיו שתי בעיות מאוד חשובות ורציניות, כאשר הראשונה היא התפשטות הסמים בקרב נוער עולה, והשנייה – ולשם כך אני מבקשת לקיים ישיבה סגורה – התנהגות מינית ועבירות מיניות.

מרינה סולודקין: אני חושבת שגם בנושא של עבירות מיניות צריכים לקיים ישיבה רצינית כי חינוך מיני צריך להיות שונה לגמרי כי יש אוכלוסייה שלא יודעת שיחד עם חופש מיני קיימת גם אחריות.

צבי הנדל: לגבי המשפחה.

צבי הנדל: אני כל הזמן מנסה לשכנע את הילדים שלי שההורים זה הדבר הכי חשוב, אבל עד שהם לא יהיו הורים, הם לא יאמינו לי.

צבי הנדל: לעצם העניין.

צבי הנדל: רשמתי הרבה נקודות ונראה מה נעשה אתן.

צבי הנדל: קיבלתי את ההצעה לגבי קיום ישיבה משותפת עם הוועדה למאבק בנגע הסמים ויכול להיות ששיתוף פעולה פורה בינינו יהיה שנשב כאן לא בפורומים רחבים אלא מצומצמים ואת כל האחריות - ורשמתי לעצמנו כאן את הסעיפים שהועלו - נעביר אליכם כי אני חושב שזה הגיוני שאתם תעסקו בנושא.

צבי הנדל: ככל שתזדקקו לוועדה שלנו, נשמח מאוד לעזור.

צבי הנדל: הנקודה אותה אני כן רוצה לומר נאמרה דווקא בתחילת הדברים וזה לגבי מספר הילדים שמתחילים אתם טיפול ולא פותחים להם תיק פלילי ואחר-כך הם לא מקבלים המשך טיפול במשרד העבודה והרווחה.

צבי הנדל: אם אני מבין יש פער גדול מאוד ואני מתייחס לזה כמדגם, כי המספרים שנאמרו כאן הם ודאי רק מדגם שאנחנו יודעים עליו.

צבי הנדל: אני רוצה לומר לכולנו שמדי פעם אנחנו יודעים לכעוס על כלי התקשורת שלנו כאשר כל אחד בתחומו חושב שהוא נפגע, אבל לכלי התקשורת יש גם כוח שאנחנו חייבים לנצל אותו.

צבי הנדל: בדרך כלל סדרי העדיפויות – אם נתייחס לדבריו של נציג האוצר – נקבעים לפי גודש הצעקות שהציבור צועק, והשופר של הצעקות האלה – לפעמים אפילו לא של הצעקות אלא העיתונאי עצמו שמחליט להרים פרוייקט – הוא דרך התקשורת.

צבי הנדל: אם אנחנו חושבים, כל אחד מאתנו ואיפה שהוא עוסק בזה, שהנושא הזה לא מקבל את המעמד הראוי לו למשל במשרד העבודה והרווחה אבל זה יכול להיות בכל מקום אחר, ואנחנו חושבים שצריך לתקן, חוץ מלשכנע שכושר השכנוע שלנו הוא כלי ארוך טווח, מייגע ואיטי מאוד, אנחנו צריכים לדעת לנצל את כלי התקשורת ואז יש סיכוי סביר מאוד שגם האוצר ייתן יותר למשרד העבודה וגם משרד העבודה יבין שבקטע הזה הוא צריך להקציב יותר משאבים מאשר הוא מקציב עד היום.

צבי הנדל: בסופו של דבר כשעושים עם כל הלב, מצליחים.

צבי הנדל: אני מאחל לכם ולנו בהצלחה כי ראיתי שהדברים מדברים מהלב, ודאי זה קיים אצל סיגל בר-טל, נציגת על"ם.

צבי הנדל: תודה רבה לכם.