ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 115, 2000-11-29 09:00

נעמי בלומנטל: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה.

נעמי בלומנטל: אולי יהיה לנו עכשיו קצת יותר קשה לעבוד בצורה שגרתית, ומבחינה זאת זה לא כל-כך טוב.

נעמי בלומנטל: אתם יודעים שאני מאד לחצתי לבחירות חדשות, ולאחר שהצעת החוק לפיזור הכנסת עברה בקריאה ראשונה, אנחנו שוב נכנסים למערכת בחירות שבוודאי גם גוזלת מחברי הכנסת זמן יקר, ולכן אני מעריכה שההשתתפות בישיבות תפחת.

נעמי בלומנטל: אבל בכל-זאת נראה מה אנחנו יכולים לעשות ולקדם.

נעמי בלומנטל: בשבוע שעבר התארח אצלנו יושב-ראש הנהלת הסוכנות היהודית ועל קצה המזלג העלינו את הבעיות שמתעוררות לאור האירועים ולאור ההצהרות של ממשלת ארצות-הברית על המצב בארץ, שמדינת ישראל נחשבת מדינה עם סיכון גבוה.

נעמי בלומנטל: לכן פנינו גם לשגרירות האמריקאית, באמצעות משרד החוץ, שגם אם קיים סיכון, שלפחות נגיד לקבוצות מאורגנות שהם יוציאו קריטריונים מסוימים שלגביהם לפחות מדינת ישראל לא תיחשב מדינה בסיכון.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שתהיה התקדמות, אבל בסך-הכל אני רוצה להביע את ההערכה הגדולה שלי לתוכניות החינוך של נוער יהודי בארץ.

נעמי בלומנטל: ידועה לכם גם עמדתי בקשר ל-BIRTH RIGHT – תגלית, כאשר מאד התנגדתי לצורה שבה הדברים נעשו.

נעמי בלומנטל: אני יצאתי בחריפות נגד התמיכה בפעילות שלכם, של הסוכנות היהודית, של החוויה הישראלית ושאר התוכניות וגם הבאתי את זה לידי ביטוי כלפי האנשים מתוכנית תגלית, גם בנסיעתי בשנה שעברה ב-G.A..

נעמי בלומנטל: אני בוודאי לא מתנגדת לביקור של צעירים בארץ, אני רק חשבתי שזה עשוי להרוס תוכניות קיימות טובות מאד, שזכו לכל שבח, ועד שיגיעו תוכניות חדשות ומה מידת ההישגיות שלהן ומה מידת המחויבות שתהיה לאותם בני-נוער וצעירים וסטודנטים שיגיעו לארץ במסגרת תגלית – זה נשאר בסימן שאלה, ואני חששתי שאנחנו הורסים תוכניות טובות למען תוכניות שאנחנו עוד לא יודעים מה הן, מי הן, מה התכנים שלהן ולאן הן מובילות.

נעמי בלומנטל: מעבר לזה היתה לי גם בקורת חריפה מאד על התקציב הענק שמדינת ישראל מקציבה לתוכנית הזאת.

נעמי בלומנטל: חשוב שתדעו מהי עמדתי.

נעמי בלומנטל: אני לא נגד, ואני הייתי בין הראשונים שאמרו שמדינת ישראל צריכה להשתתף בחינוך יהודי בתפוצות, אבל לא היה שום דיון רציני בממשלה לאיזה כיוונים התקציב הזה צריך ללכת, האם אנחנו הולכים לתגבור תוכנית כמו תגלית, או לתגבור חינוך יהודי בארגנטינה, או לתגבור תוכנית כמו החוויה הישראלית.

נעמי בלומנטל: היתה לי בקורת חריפה מאד גם על התקציב הענק שנתנו לתוכנית, כאשר חשבתי שעיקר מגמת התוכנית תהיה לחזק את מעמדם של הגבירים בארצות-הברית ולא את מעמד בני הנוער שיגיעו בעקבות התוכנית, את זיקתם ומחויבותם לארץ-ישראל.

נעמי בלומנטל: חשוב לי לומר את הדברים האלה דווקא במסגרת של הישיבה הזאת כדי שתדעו את עמדתי.

נעמי בלומנטל: בנוסף, אני חושבת שיש לכך בכל זאת משמעות, כי אני סוחפת גם החלטות ועדה בכיוון הזה.

נעמי בלומנטל: אני בהחלט בעד זה שמדינת ישראל תשתתף בתוכניות של הסוכנות היהודית.

נעמי בלומנטל: כי אם אנחנו מוצאים את עצמנו במצב שהסוכנות לאט-לאט יש לה פחות ופחות תקציבים, ומצד שני המטלות שמוטלות עליה בתוקף תפקידה, בתוקף המנדט שמדינת ישראל והעם היהודי הטילו עליה, אני חושבת שזה יהיה נכון שמדינת ישראל תתגבר את הפעילות הזאת.

נעמי בלומנטל: אני גם רוצה לציין שלפי ההתרשמות של הוועדה יש לכם עובדים מעולים, אנשים עם מחויבות גבוהה מאד, עם הרבה מאד רצון, וזה מבלי, חלילה – ונמצאת פה מלה תבורי מלשכת הקשר, ואני רוצה להדגיש את זה - אני מעריכה גם את הפעילויות של קבוצות אחרות, של גופים אחרים, של משרדי הממשלה השונים, ואם יש לנו בקורת, גם אותה אנחנו מביאים לידי ביטוי.

נעמי בלומנטל: לכן, קבלו גם את המחמאות שלי לגבי כל הגופים, וגם אישית למר עמוס חרמון, יושב-ראש הוועדה לחינוך בסוכנות היהודית.

נעמי בלומנטל: אתם עושים באמת עבודה מצוינת, ואני רוצה להביע כאן את ההוקרה וההערכה שלי, ואני מאמינה גם של חברי הוועדה, שעדיין לא הגיעו, לפעילות שלכם.

נעמי בלומנטל: רשות הדיבור לעמוס חרמון, ואחריו – מנכ"ל המחלקה ונציגים אחרים של משרדי הממשלה.

נעמי בלומנטל: נראה איפה אנחנו עומדים ואם ניתן לעשות משהו ומה אנחנו יכולים לעשות.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

עמוס חרמון: בוקר טוב לכולם.

עמוס חרמון: תודה נעמי.

עמוס חרמון: הנושא של מפעלי החוויה הישראלית, על-מנת שכולנו נדבר באותה טרמינולוגיה, מדובר על ביקורים של נוער יהודי בגיל תיכון לתקופות קצרות של עד שלושה חודשים, והתקופות הארוכות שעליהן אנחנו מדברים, החוויה הארוכה היא מתקופה של שלושה חודשים עד שנה.

עמוס חרמון: אם אני יכול לדבר על ממוצעים של עשר השנים האחרונות כאשר היתה עלייה מאסיבית בשנתיים האחרונות, ב-1999 ו-2000, שהיו שנות שיא מבחינת הפעילות של החוויה הישראלית בפרט, אבל גם של ארגונים אחרים אשר מביאים בני-נוער, כאשר אנחנו בתקופת החורף, שזאת תקופת החופש הגדול בקהילות דרום-אמריקה, אוסטרליה ודרום-אפריקה, וחופשת סמסטר של האוניברסיטאות בצפון-אמריקה ובמערב אירופה, מדי שנה היו מגיעים ארצה בחודשים דצמבר-ינואר-פברואר כ-3,000 בני-נוער בגיל תיכון.

עמוס חרמון: בשנתיים האחרונות הממוצע שלנו לחודשי הקיץ למפעלים הקצרים, דהיינו – יוני-יולי-אוגוסט – נע בין 11,000 ל-12,000 בני-נוער שהגיעו בממוצע בשנים האחרונות.

עמוס חרמון: זה במפעלים הקצרים.

עמוס חרמון: במפעלים הארוכים שלנו אנחנו מעריכים שיש בארץ, כולל התוכנית לשנה אחת, סטודנטים בגיל האוניברסיטה – כ-2,500 באוניברסיטאות השונות ועוד כ-2,000 בתוכניות שונות: המכון למדריכי חוץ-לארץ, שנת הכשרה בקיבוץ, ותוכניות שונות בישיבות, במדרשות השונות וכן הלאה.

עמוס חרמון: בעקבות האירועים החל מחודש אוקטובר, האירועים התחילו להגיע בצורה יום-יומית לקהילות היהודיות באמצעות אמצעי התקשורת, ואנחנו רואים וחשים את הדברים האלה.

עמוס חרמון: בתחילת האירועים, באוקטובר, הרגשנו תחילה של ביטולים למפעלי החורף הקרובים מאותן מדינות שהיו אמורים להגיע החל מעוד שבועיים – דרום-אמריקה, אוסטרליה ודרום-אפריקה.

עמוס חרמון: נכון לאתמול בלילה, תוכניות "תפוז", תוכניות עתיקות יומין ועתירות נסיון, שהיו גולת הכותרת של בני-נוער בגיל תיכון מדרום-אמריקה – יש לנו היום ירידה בפועל של למעלה מ-60% מהביקורים.

עמוס חרמון: משיחות שהיו לי עוד הבוקר, על-מנת להיות מעודכן לוועדה, הנתונים מדברים על ביטולים מוחלטים של ביקורי סטודנטים.

עמוס חרמון: מדובר בסדרי-גודל של מאות סטודנטים, מסיבות שונות, ולא אפרט אותן.

עמוס חרמון: הלחץ העיקרי הוא בעיקר של הקהילה, של ההורים.

עמוס חרמון: אנחנו משתדלים להביא קבוצות בסדרי-גודל של שלושים – ארבעים, על-מנת שהקבוצות האלה תהיינה גם כלכליות.

עמוס חרמון: ברגע שנותרים מקבוצה עשרה משתתפים, כמובן שמבחינה כלכלית להחזיק רכז מקומי, הדברים האלה לא עולים באינטרס של הקהילה.

עמוס חרמון: למרות שעשינו כל מאמץ ולקחנו על עצמנו אחריות כלכלית מאד גדולה, והודענו לקהילות עצמן שהסוכנות היהודית תיקח על עצמה לארגן סיורים וטיולים בארץ במצב היום בכל מספר משתתפים אפשרי, אנחנו ניקח על עצמנו כל עלות אפשרית – גם הנימוק הזה, שאם למישהו היה איזה שהוא נימוק כלכלי לבטל בגלל מיעוט מספר משתתפים – גם העזרה שלנו והגיבוי הפיננסי שנתנו לאותן משלחות לא עזרו.

עמוס חרמון: לגבי החורף הקרוב אנחנו צופים היום ירידה בסדר-גודל של שני-שלישים.

עמוס חרמון: זאת אומרת, אם בשנים האחרונות בממוצע היינו יכולים לדבר על כ-3,000, אנחנו מדברים שבמקרה הטוב נגיע לכאלף משתתפים.

עמוס חרמון: לגבי ה-BIRTH RIGHT, כולם פחות או יותר בקיאים בנושא הזה – עשרה ימים בחינם לישראל לגילאי הסטודנטים באוניברסיטאות מגיל 18 עד 25 – עשרה ימים שממומנים על-ידי שלושת המממנים העיקריים, אותם פילנטרופים, ממשלת ישראל והקהילות היהודיות.

עמוס חרמון: לפי הדיווחים של אנשי ה-B.R.

עמוס חרמון: וגם חלק גדול מהקבוצות שאנחנו אלה שמספקים להם את הטיול בארץ, יש הרשמה בסדר-גודל של כ-30,000, כאשר מדברים על החורף הקרוב להביא בין 8,000 ל-10,000 משתתפים, כאשר 7,500 מארצות-הברית עצמה.

עמוס חרמון: יש ביטולים ב-B.R..

עמוס חרמון: אנחנו מניחים שבמהלך חג ההודיה, כאשר הסטודנטים יגיעו הביתה להורים, תהיה השפעה שלילית של ההורים גם על הסטודנטים.

עמוס חרמון: אבל כיוון שיש עודף הרשמה במכפיל של שלוש או ארבע, אנחנו מניחים שפחות או יותר ה-B.R.

עמוס חרמון: ימלא את ייעודו ואנחנו מאד-מאד מקווים, כמובן, שהתוכנית הזאת תצליח, כיוון שתהיה השפעה מכרעת לטיולי הסטודנטים בחורף הקרוב לגבי הקיץ.

עמוס חרמון: מלה אחרונה, עדכון לגבי הקיץ.

עמוס חרמון: בעיקר בצפון-אמריקה, ארצות-הברית וקנדה, בתקופה הזאת במצב נורמלי אמורות להסתיים ההרשמות.

עמוס חרמון: אנחנו יודעים שהקהילות, המשפחות, מתכננות את הביקורים שלהן לקיץ ששה חודשים מראש.

עמוס חרמון: מצב ההרשמה נכון לסוף נובמבר לעומת מצב ההרשמה בשנה שעברה או לפני שנתיים מדבר על ירידה של כ-70%, וזה הדבר שמדאיג אותנו יותר מכל.

עמוס חרמון: זאת אומרת, אם אנחנו יודעים ש-70% לא נרשמים לתוכניות שלנו, חלק גדול מהם בוודאי מתכנן ביקורים ואופציות אחרות לגבי הקיץ הקרוב.

עמוס חרמון: אנחנו עושים מאמצים מאד גדולים להאריך את תקופת ההרשמה ואנחנו נעשה את המקסימום האפשרי על-מנת להאריך אותה, לתת למצב בארץ להירגע.

עמוס חרמון: כמובן שיש לנו התמודדות קשה מאד עם האזהרה של ה"סטייט דפרטמנט".

עמוס חרמון: יש ארבע דרגות אזהרה, והם בדרגה שלוש.

עמוס חרמון: דרך אגב, אם חס וחלילה המצב יחמיר ותהיה אזהרה של ה"סטייט דפרטמנט", אזהרה ארבע, שזו האזהרה המקסימלית, יש לזה השלכה ישירה על הפוליסות של חברות הביטוח אשר לא יממנו, ויהיה חשש מאד גדול גם לתוכנית B.R..

עמוס חרמון: אנחנו מאד מקווים שהמצב יירגע ויילך, ואנחנו החלטנו בכמה דיונים מקצועיים, כולל האנשים שלנו בשטח, לנקוט במספר צעדים על-מנת לצמצם את הנזקים.

עמוס חרמון: אנחנו קוראים לראשי הארגונים ולקהילות היהודיות לא לבטל באופן יזום תוכניות בארץ.

עמוס חרמון: אנחנו חושבים שצריך להיות פה מסר חינוכי, מסר ציוני, מסר יהודי.

עמוס חרמון: ארגון כארגון לא יבטל תוכניות יזומות לארץ.

עמוס חרמון: אם האינדיבידואלים רוצים לבטל, מסיבות שלהם, אין לנו שום אפשרות להתמודד עם זה.

עמוס חרמון: דבר שני, אנחנו נודיע ונעדכן.

עמוס חרמון: הסוכנות היהודית לוקחת על עצמה לארגן טיולים בארץ ברמת האבטחה והבטיחות הגבוהים ביותר שיש היום.

עמוס חרמון: אני רוצה להזכיר שנמצאים היום בארץ למעלה מאלף משתתפים בתוכניות ארוכות וקצרות, והם הבלתי אמצעי הטוב ביותר שיש לנו להעביר מסר.

עמוס חרמון: החיים מתנהלים בארץ, התוכניות ממשיכות בארץ.

עמוס חרמון: פתחנו אתרי אינטרנט, אשר הם יוכלו באופן שוטף לעדכן גם את ההורים, גם את החברים וגם את הקהילות שהם נשלחו מהן.

עמוס חרמון: נעשו שינויים מתבקשים.

עמוס חרמון: לא נוסעים כבר לקבר רחל ולא למערת המכפלה, אבל ממשיכים לטייל בארץ, ממשיכים לעשות את התוכניות ב-95% מהיעדים שרצינו לאותן תוכניות.

עמוס חרמון: אנחנו מעדכנים את ראשי הקהילות ואת הארגונים באופן שוטף על כל מה שנעשה בארץ, ברמה היום-יומית.

עמוס חרמון: אנחנו נבקש מהחברה לחוויה ישראלית, שאברהם אינפלד נבחר לא מזמן להיות יושב-ראש הדירקטוריון של החברה, להיערך בכל צורה אפשרית לנסות ולזמן – אני מניח בסביבות ינואר-פברואר-מארס – את ראשי הארגונים, את ראשי הקהילות, משלחות מטעם הורי המשתתפים הפוטנציאלים, לבוא לארץ ולראות שהחיים, לפחות מכל התחום הזה, מתנהלים כסדרם.

עמוס חרמון: עוד פנייה אחת, אולי באמצעותך.

עמוס חרמון: אנחנו מלינים ואפילו קצת כעוסים על מה שקורה בקרב הקהילות היהודיות.

עמוס חרמון: אבל מה לנו כי נלין על אחינו ואחיותינו בגולה?

עמוס חרמון: בארץ יש היום ביטולים מאסיביים של בתי-הספר שלנו, הישראלים, בלי כל סיבה מתקבלת על הדעת.

עמוס חרמון: אני יודע שיש לחץ של ועדי הורים על הנהלות בתי-הספר, בניגוד למועצת התלמידים של הרבה מאד בתי-ספר.

עמוס חרמון: אין שום סיבה לבטל היום סיורים לרמת הנגב, לאילת, לגליל העליון ולמטולה, או אפילו לרמת הגולן.

עמוס חרמון: שלא לדבר על ירושלים.

עמוס חרמון: אבל אנחנו צריכים להבין שיש קשר הדוק בין מה שקורה בארץ מבחינת הפעילות הזאת לבין מה שקורה בגולה, ולא רק שאנחנו כורתים את מטה לחמם של מאות ואלפי אנשים שמתעסקים בתיירות פנים, יש פה מורי דרך, מדריכים, אנשים של חברות הסעה וחברות תיירות וחברות בתי מלון, שאנחנו עושים להם נזק בלי שום סיבה מתקבלת על הדעת.

עמוס חרמון: אם בסיכומו של דבר ייצא מפה סיכום גם להנהלות בתי הספר, גם לוועדי ההורים להמשיך ולקיים חיים נורמלים – אני לא רוצה לדבר, בוודאי שלא בפורום הזה על הערך החינוכי של זה – תהיה לזה השפעה מכרעת לגבי הפעילות של הקהילות היהודיות בגולה על מה שנעשה פה.

עמוס חרמון: תודה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: עוד שאלה אחת.

נעמי בלומנטל: האם יש שיתוף-פעולה ביניכם לבין התוכנית "תגלית"?

נעמי בלומנטל: כי בזמנו גם התנינו שיתוף-פעולה, או שאתם משולבים בתוך תוכנית "תגלית".

עמוס חרמון: אני לא יודעי אם יש פה נציגים של "תגלית".

עמוס חרמון: לגבי שיתוף הפעולה, לפני כשבועיים התקיימה ישיבה מאד מתוחה בין אנשי הסוכנות, ממשלת ישראל – השר מלכיאור, שהוא יושב-ראש ועדת ההיגוי – לבין אנשי תגלית.

עמוס חרמון: המתחים עדיין ישנם ברמת קביעת המדיניות ואיך תיראה "תגלית", שבעקרון אנחנו בהחלט מברכים עליה.

עמוס חרמון: חברת החוויה הישראלית תבצע את תוכנית תגלית בסדר-גודל שבין 30% ל-50% מהמשתתפים.

עמוס חרמון: אנחנו נבצע את התוכנית כאן בארץ.

עמוס חרמון: כך שמהבחינה הזאת אנחנו אחד מה-PROVIDERS הגדולים של תוכנית תגלית.

עמוס חרמון: אנחנו נבצע את התוכנית וכולנו מקווים מאד שיגיעו אכן כמה שיותר סטודנטים, בעיקר מצפון-אמריקה, בחודש הקרוב בשני סיורים מאד-מאד משמעותיים.

עמוס חרמון: לגבי ההמשך, אני מניח שאת תהיי בתמונה לגבי כל מערכת היחסים בין הסוכנות היהודית, ממשלת ישראל, לבין הפילנטרופים שמייצגים היום את תוכנית "תגלית".

נעמי בלומנטל: הוועדה תעקוב אחרי הענין.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: גב' מיטלמן, את מכירה את הבעייתיות, בעיקר עם ארצות-הברית, הסיווג הבטחוני של מדינת ישראל.

נעמי בלומנטל: האם אתם פונים בצורה ספציפית לגבי קבוצות שמגיעות לכאן?

אילנה מיטלמן: בוודאי שמשרד החוץ פעל מהרגע הראשון שהאזהרה הזאת יצאה, לצערנו הרב, בכל המישורים, בכל הרמות ובעוצמה הכי גדולה שיכולה להיות.

אילנה מיטלמן: לא הניחו לזה אפילו לרגע אחד, כי לא רק ארצות-הברית מציעה TRAVEL ADVISERY כזה, אלא שאר מדינות העולם מייד מתיישרות אתה.

אילנה מיטלמן: ואם הן לא מתיישרות באופן רשמי והצהרתי, זה עושה את האווירה הלא-רצויה לנו.

אילנה מיטלמן: פעלנו גם מול השגרירות האמריקאית פה, גם השגרירות שלנו בוושינגטון.

אילנה מיטלמן: יותר מזה, בשבוע הבא יתקיים מפגש של אנשי מקצוע מאד בכירים, אמריקאים-ישראלים, שעוסקים בנושא טרור, שהנושא הזה בהחלט קשור אליו, ומשרד החוץ דאג שזה יהיה אחד הנושאים המרכזיים בדיאלוג.

אילנה מיטלמן: זה דיאלוג שוטף שנעשה לאורך שנים והוא תוכנן מראש, בלי קשר למצב כיום, אבל משרד החוץ בפירוש התעקש שהנושא הזה יהיה מרכזי בדיונים, ואכן כך יהיה.

אילנה מיטלמן: לצערנו, הפעילות הזאת עוד לא נשאה את הפרי המקווה שכולנו מחכים לו, אבל ללא ספק פועל ויפעל כמה שאפשר, עם כל ההסברים.

אילנה מיטלמן: אני לא רוצה לתת תירוצים לאמריקאים, אבל חלק מה-TRAVEL ADVISERY האמריקאי היה בעקבות נסיון מאד מר שלהם עם מטוס פאן.

אילנה מיטלמן: אם.

אילנה מיטלמן: כי שם היתה איזו שהיא התרעה מודיעינית מסוימת שזה עלול לקרות, ואז הם לא יצאו ב-TRAVEL ADVISERY המתאים והם היו חשופים לתביעות ענק.

אילנה מיטלמן: אז חלק מהענין הזה הוא גם קצת "כיסוי תחת", סליחה על הביטוי, אבל מבחינת ישראל זה ממש לא מעניין אותנו.

אילנה מיטלמן: הם יכולים למצוא את התירוצים שלהם, אבל זה לא משפיע עלינו.

אילנה מיטלמן: הפעילות היא אינטנסיבית, בכל המישורים, ואולי הדיאלוג שיתקיים בשבוע הבא יכול להשפיע על כיוון אחר.

אילנה מיטלמן: גם ב-A..G זה היה נושא מרכזי, שהנציגים שלנו שם – כמובן כולל שרים וחברי כנסת שהיו, אבל גם נציגי משרד החוץ שהשתתפו בסדנאות פרטניות, בפנלים פרטניים - קראו לראשי הארגונים ולפדרציות להמשיך לשלוח משלחות הזדהות.

אילנה מיטלמן: דרך אגב, מגיעות הרבה מאד משלחות הזדהות, שאני מטפלת בלא מעט מהן, ואנחנו מעודדים אותם דרך הנציגויות שלנו.

אילנה מיטלמן: היו כמה פניות של משרד החוץ לשגרירים, לעודד יותר ויותר משלחות הזדהות.

אילנה מיטלמן: בהתחלה זה היה קצת בעייתי, אבל הזרם בשבועיים האחרונים רק עולה.

אילנה מיטלמן: אני לא רוצה לזקוף הכל לזכות משרד החוץ, אבל זו היתה פעילות אינטנסיבית של השגרירים שלנו.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: רשות הדיבור לדב אייזן, מנהל האגף לחינוך יהודי בתפוצות במשרד החינוך.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

דב אייזן: אני יכול לציין כרגע רק פעילות אחת שמתקיימת בתכנון ביולי 2001 במסגרת מכביית הנוער, שהתחילה במכבייה ה-15.

דב אייזן: מדובר על כ-1,300 בני-נוער שיגיעו מהקבוצה לתוכנית משותפת עם כ-800 בני-נוער מהארץ במסגרת המכבייה ה-16.

דב אייזן: לי נאמר שאין כוונה לבטל את בואם של 1,300 שעליהם מדובר, והם מקווים שהם יגיעו.

דב אייזן: זאת אומרת, יש עידוד רב מאד, במידה ומכבי יקח על עצמו, כמו שעמוס אמר, את האחריות מבחינה בטחונית, שזה לא יחרוג לכיוונים שיסכנו את הילדים, הם ישלחו אותם.

דב אייזן: דבר נוסף נאמר לי, שעכשיו צריכים להגיע בני-נוער ספורטאים במסגרת ספורט החורף, ואין כרגע ביטולים מצד מכבי.

נעמי בלומנטל: האם משרד החינוך מסייע לתוכניות קיימות?

דב אייזן: במסגרת תפקידי אני עובד על הקשר של מערכת החינוך עם התפוצות, והדגש שלנו לחפש דרך כשהם מגיעים לכאן, לעודד שיגיעו לכאן, ולעשות את החיבור עם הישראלים.

דב אייזן: זאת אומרת, שהם לא יגיעו לכאן ויהיו לעצמם, אלא לחפש דרכים לעשות תוכניות משותפות.

דב אייזן: דבר שני שהמשרד קשור אליו אלה תוכניות נעל"ה, שעליהן ידבר ישעיהו יחיאלי, ראש מנהלת נעל"ה.

נעמי בלומנטל: האם יש שיתוף-פעולה עם הסוכנות, עם אגף החינוך?

דב אייזן: אנחנו נהנים משיתוף-פעולה הדוק.

דב אייזן: אני עובד אתם במסגרת תפקידי, כשכל אחד משתדל לעשות את ההתמחות הייחודית שלו, אבל המטרות שלנו משותפות.

נעמי בלומנטל: האם זה נכון שלאגף שלכם יש כארבעה מיליון שקל לשנה לכל הפעילות בתפוצות?

דב אייזן: תלוי איך מסתכלים על זה מבחינת הפעילות של המערכת.

דב אייזן: יש תקנה במשרד החינוך והתרבות של קרוב ל-30 מיליון ₪ שהיא הועברה ממה שהיה בעבר קרן וולפסון, שהיתה במסגרת משרד האוצר.

נעמי בלומנטל: אני מתנצלת, אני צריכה לעזוב לכמה דקות, כי יש נושא שאני העליתי בוועדה לקידום מעמד האשה ואני חייבת להיות שם לכמה דקות.

נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת בריילובסקי ימלא את מקומי.

דב אייזן: במשך שנים היתה קרן במסגרת משרד האוצר, שקראו לה קרן וולפסון והיתה רשימה של בתי-ספר בברית-המועצות לשעבר, צרפת וארצות-הברית, שהעמותה שהם הקימו הפעילה את המערכת הזאת.

דב אייזן: לפני כשלוש שנים, בעקבות דיונים ובג"ץ, היתה החלטה שהתקנה הזאת תעבור למשרד החינוך והתרבות.

דב אייזן: התקנה הזאת מתחלקת כרגע מבחינת ההפעלה שלה לשתי משימות: 1.

דב אייזן: לארצות שהן לא חמ"ה, והסוכנות קיבלה על עצמה, באמצעות חברה, לבצע את הפעילות הזאת.

דב אייזן: כ-16 מיליון ₪ מתוך 30 מיליון מבוצע באמצעות החברה של הסוכנות.

דב אייזן: סכום של 14 מיליון ₪ מבוצע בעזרה יחד עם "נתיב" במדינות חמ"ה.

דב אייזן: לתקנה הזאת יש ועדה משותפת למשרד החינוך והתרבות, לסוכנות היהודית ולמשרד התפוצות.

דב אייזן: יושב-ראש הוועדה היא מנכ"ל משרד החינוך, והפעולות שמתבצעות במסגרת הוועדה הזאת הן לא לארצות חמ"ה.

דב אייזן: אני רוצה לציין כחידוש לגבי השנה האחרונה, שהרחיבו את מעגל המדינות שזכאיות להיות בתוכנית הזאת שנקראת תוכנית חי, והיא מיועדת לתלמידי בתי-ספר על-יסודיים, וכללו בה גם את ארגטינה בגלל המצב הקשה השורר שם היום.

דב אייזן: כך שיש לנו היום, מבחינת ההתייחסות – צרפת, ארצות-הברית וארגנטינה.

דב אייזן: חידוש שני הוא שלתוכנית הזאת נכנסים לא רק מוסדות חרדיים, כפי שהיה בעבר, אלא גם מוסדות מזרמים שונים, כשהגישה היא יותר פלורליסטית.

דב אייזן: זה במסגרת של תקנה אחת שהמשרד משקיע בנושא חינוך בתפוצות.

דב אייזן: תקנה אחרת שהיא בערך ארבעה מיליון דולר – אולי לזה יושבת-ראש הוועדה התכוונה – עוסקת יחד עם תוכנית של בית-ספר מנדל, שהמשרד שותף לה, כשבית-ספר מנדל מגייס לתוכניות של הכשרת מנהיגות חינוכית לתפוצות בתוכניות ארוכות טווח וקצרות טווח, ובית-ספר מנדל מקיים את התוכנית הזאת שנים.

דב אייזן: יש לידו גם בית-ספר למנהיגות, ישראלי, אבל אני מדבר כרגע מבחינת האגף שאני מנהל אותו, מדברים על הכשרה למנהיגות בתפוצות, והמשרד משקיע שם בתוכנית הזאת כארבעה מיליון ₪, במסגרת של שליש ושני-שלישים.

דב אייזן: לאחר-מכן יש תקנה שנעה בין 1.5 מיליון לשני מיליון, לפעולות שהאגף הזה מפעיל בתוך המערכת החינוכית, בעיקר בארץ, במסגרת מה שאנחנו קוראים רכישות של יוזמות שונות שאנחנו עושים במערכת.

דב אייזן: לכן אמרתי תלוי איך מסתכלים על זה.

דב אייזן: כך שמבחינת הפעילות החופשית במסגרת של 30 מיליון שהזכרתי, אם זה במערב ואם זה בארצות חמ"ה, המשרד נמצא בתוך מסגרת מסוימת.

דב אייזן: בתוקף תפקידי אינני עצמאי לומר 'בוא נעשה בשנה זו דברים אלה או אחרים', אלא בתוך המסגרת שאנחנו מדברים עליה.

דב אייזן: ברמת הפעולות אני חושב שהסכום של שני מיליון ₪ הוא קטן ביחס לפעולות שאנחנו מציגים ושהיינו רוצים לעשות אותן.

דב אייזן: יש פער עצום בין ההצהרה, שאני מאד שמח לשמוע אותה כאן, שהמדינה צריכה להיות מעורבת גם תקציבית בפעילות הרבה יותר גדולה בחינוך בעם היהודי.

דב אייזן: אם אנחנו מדברים על חינוך בעם היהודי ואומרים שמדינת ישראל כמדינת העם היהודי אחראית לחינוך בעם היהודי, באפשרויות שלה, כשהיא מכבדת את הסוברניות של המדינות האחרות, אבל הראייה היא ראייה של העם היהודי, אז – א.

דב אייזן: אני שמח על ההיגד הזה, אבל אני חושב שיש עדיין מרחק בין ההיגד שאנחנו מצהירים אותו עכשיו, מה שלא הצהרנו מספיק בעבר בצורה ברורה, אבל יש עוד פער גדול מאד בין ההיגד שאומרים אותו לבין המשאבים שמעמידים לרשות הגשמת הרעיון הזה, ואני מצפה שנגיע למצב שנצמצם את הפער בין ההצהרה, שאני שמח עליה, לבין מה שאנחנו עושים בפועל.

ויקטור בריילובסקי: תודה רבה.

ויקטור בריילובסקי: רשות הדיבור למלה תבורי.

ויקטור בריילובסקי: בבקשה.

מלה תבורי: לפי שעה אנחנו לא הרגשנו ירידה מבחינת הביקוש לעלייה, לפחות מחבר המדינות.

מלה תבורי: לגבי תוכניות אחרות יציגו זאת אחרים.

מלה תבורי: מדי פעם אנחנו שומעים חשש.

מלה תבורי: אתמול דיברתי עם פרופסור במוסקבה שמוזמן לנושא ספציפי, והוא אמר לי: מה, לא דחית את הסימפוזיון?

מלה תבורי: אמרתי: אין שום סיבה לדחות, החיים מתנהלים כסדרם.

מלה תבורי: לכן יש פה שוני בין הנוער בצפון-אמריקה, בדרום-אמריקה ובאירופה לבין הנוער בחבר המדינות, ובאיזה שהוא מקום צריך לשקול סדר עדיפויות חדש וניצול המצב הזה על-מנת שתוכניות ותקציבים לא יהיו שוממים ובלתי-מנוצלים, וגם נוכל להציע קונקרטית דברים בתחום הזה.

מלה תבורי: בכובע האחר שלי אני רוצה לספר שבפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל-אביב כל שנה אני מתאמת תוכנית לסטודנטים אמריקאים למשפטים בנושא היבטים משפטיים של תהליך השלום.

מלה תבורי: כמעט כל שנה אנחנו סובלים מאזהרת מחמ"ד בנושא הזה, ובנוסף הסטודנטים מקבלים מבתי-הספר למשפטים שלהם אזהרה, שאם חס וחלילה אתה תיהרג במסגרת שהותך בארץ, בית-הספר אינו אחראי.

מלה תבורי: כל הורה ממוצע שמקבל דבר כזה הביתה, ישר מוותר על דמי הרישום, ואם אפשר לשלוח את הילד לרומא, לטוקיו, ליוון ואפילו לדבלין, הם מעדיפים לעשות את זה.

וילמה מאור: שם לא מופיעה האזהרה הזאת?

מלה תבורי: לא.

מלה תבורי: בדבלין אני לא בטוחה.

מלה תבורי: באתונה, אם אין מניע מאד ציוני של משפחות יורדים או סיבה אחרת, אז למה לקבל מכתב כזה?

מלה תבורי: זה ממש מפחיד.

מלה תבורי: לאורך כל השנים דאגנו לשמר את התוכנית גם כשיש ביטולים.

מלה תבורי: השנה הגרועה ביותר היתה השנה של "אקילה לאורו", כשהמספר ירד מ-50 ל-13 תלמידים.

מלה תבורי: הדבר החשוב ביותר הוא הרצף ולא להפסיק.

מלה תבורי: שנית, עשינו התאמות.

מלה תבורי: ביטלנו סיורים למצרים ולירדן.

מלה תבורי: לא ביטלנו סיורים, רק התאמנו וארגנו הסעות, כי הם גם מקבלים אזהרות שמסוכן להשתמש פה בתחבורה ציבורית.

מלה תבורי: למרות שחשבנו אחרת עשינו הכל מטעמי בטחון להתאים ולהרגיע.

מלה תבורי: עוד פעם, איפה שזה לא ניתן מתוך המאגר שחשבנו עליו, צריך לחשוב על מאגרים אחרים דווקא מהמזרח, ויש הרבה על מה לדבר.

עמוס חרמון: ברשותך היושב-ראש, אציין שרק עכשיו קבוצה של 250 או 270 בוגרי סמינר להדרכה מחבר המדינות היו בארץ.

עמוס חרמון: היו שם ביטולים ספורים ואנחנו צופים בינואר להגעה של למעלה מ-300 סטודנטים מחבר המדינות, וכמו שידוע לי אין אף ביטול אחד.

עמוס חרמון: אפשר להסביר ולפרש, אבל לפחות משם אין ביטולים בשלב הזה.

ויקטור בריילובסקי: אני חושב שזה מאד טבעי, בגלל שבחבר העמים אנשים לא מאמינים בטלוויזיה, לא מאמינים בעתונות, לא מאמינים בכלום, בעוד שבאמריקה מאד מאמינים.

ויקטור בריילובסקי: זה כל השוני.

ויקטור בריילובסקי: יש לי שאלה.

ויקטור בריילובסקי: למה אין הפגנות הזדהות בחבר העמים עם ישראל, עם המאבק שלנו באינתיפאדה?

ויקטור בריילובסקי: מה דעתך?

אילנה מיטלמן: פה ושם היו דווקא.

מלה תבורי: קודם-כל היו הפגנות הזדהות.

מלה תבורי: שנית, אני לא בטוחה שבחבר המדינות יש תרבות של הפגנות במובן הזה.

מלה תבורי: מי שקצת מכיר הפגנות בארצות-הברית יודע שהן לעתים יזומות, מעודדים אותם ויש תרבות כזו.

מלה תבורי: חשבנו גם על ייזום הפגנות כאלה שם, אבל צריך להכיר את האקלים הפוליטי-חברתי, ולא בטוח שזה הכיוון.

מלה תבורי: עדיף שיבואו ולא יפגינו.

אילנה מיטלמן: דרך אגב, הפגנה לא חייבת להיות ציבורית ובחוץ.

אילנה מיטלמן: הפגנה יכולה להיות גם עצרת הזדהות גדולה בבית-כנסת בהשתתפות הקהילה היהודית, בתוך המרכזי היהודי.

מלה תבורי: אם יוחלט לעשות את זה סביב ביקורים של אישים ישראלים, זה ניתן ואפשר לארגן וליזום.

וילמה מאור: מה בקשר לעצרות והפגנות בארצות-הברית?

אילנה מיטלמן: בחודשיים האחרונים היו בלי סוף עצרות בהשתתפות מאות ואלפים בארצות-הברית, באירופה, באמריקה הלטינית.

דוד סודרי: אנחנו במשרד הקליטה ובסוכנות היהודית למעשה ניזונים לטובה מכל תוכניות החינוך הללו של הסוכנות, לשכת הקשר ומשרד החינוך.

דוד סודרי: אני חושב שמר חרמון אמר את זה מפורשות.

דוד סודרי: ביחידת ההסברה שלנו, שעובדת מול המחלקה לחינוך יהודי, מול תנועת העלייה במחלקת העלייה, דיברו אתנו וכבר הודיעו על כמה ביטולים.

דוד סודרי: לכן, מה שנאמר כאן הוא נכון מאד.

דוד סודרי: למען האמת, במנהל הסטודנטים אנחנו עוסקים בעלייה.

דוד סודרי: סטודנטים באים לתוכניות לא קצרות ולא ארוכות.

דוד סודרי: באים לתואר, לשלוש – ארבע שנים, והמטרה היא לעלות לארץ ולהתיישב בה.

דוד סודרי: אנחנו לא יכולים להצביע כרגע על ירידה במספר הסטודנטים.

דוד סודרי: היום אנחנו מטפלים בכ-10,500 סטודנטים עולים, כ-70% מתוכם מחבר העמים.

דוד סודרי: יש לנו עוד כ-10% יוצאי אתיופיה, והשאר מארצות המערב.

דוד סודרי: אני חושב שמר חרמון אמר כאן דבר חשוב מאד, שאם אנחנו בארץ נעודד את הילדים שלנו לבקר בארץ לאורכה ולרוחבה, זה גם יכה הדים חיוביים בחוץ-לארץ.

דוד סודרי: אנחנו צריכים לתת דוגמה.

דוד סודרי: ספור מאד פיקנטי ומשמעותי.

דוד סודרי: לפני כחודש הגיעו קרובי משפחה שלי מצרפת, שם רואים טלוויזיה ונהנים מאד ממה שאתה אמרת.

דוד סודרי: באו לכאן, ואמרו: מה הולך כאן?

דוד סודרי: שקט כאן לגמרי, לא מרגישים שום דבר.

דוד סודרי: אפשר לטייל בירושלים, הייינו בגולן ובאילת.

דוד סודרי: היום הם יהיו השליחים הכי טובים בקהילה שלהם.

ויקטור בריילובסקי: אתה צודק.

ויקטור בריילובסקי: כשאני הייתי בחוץ-לארץ וקיבלתי את כל האינפורמציה מהטלוויזיה, מה-CNN ומשידורים אחרים, היה רושם שיש פה מלחמה בכל עיר ועיר.

ויקטור בריילובסקי: ואנחנו שחיים פה יודעים שאנחנו חיים כמו תמיד, כמעט בלי שום שינויים.

דוד סודרי: מחר בערב מוציאים אלף סטודנטים עולים למצדה לחיזיון אור-קולי.

ישעיהו יחיאלי: בקשר לתוכנית נעל"ה צריך להבחין בין שתי אוכלוסיות, פעמיים.

ישעיהו יחיאלי: קודם-כל האוכלוסייה שבארץ לעומת האוכלוסייה של חוץ-לארץ.

ישעיהו יחיאלי: דבר שני, הרוב המאסיבי של תלמידי נעל"ה מחבר המדינות לעומת תלמידי נעל"ה שיש התחלות כבר במדינות המערב.

ישעיהו יחיאלי: לגבי 2,300 הילדים שנמצאים בארץ אפשר לומר היום אחרי חודשיים שהמצב בארץ לא משפיע עליהם, למעט הדברים שמשפיעים גם על התלמידים הישראלים.

ישעיהו יחיאלי: זאת אומרת, אם בתי הספר לא מטיילים ותלמידי נעל"ה לא מטיילים, תלמידי נעל"ה נפגעים יותר.

ישעיהו יחיאלי: מפני שילד ישראלי שלא טייל היום, הוא טייל בשנה שעברה.

ישעיהו יחיאלי: אבל ילד שנמצא בארץ לבד וכמעט לא יכול לצאת מהמקום שבו הוא מתחנך, לא רק בגלל שהתקנות מגבילות את התנועה, ויש תקנות כאלה, אי-אפשר להתעלם מהן, שהביטוי הבלתי-פרלמנטרי שהזכירה נציגת משרד החוץ חל גם על מערכת החינוך בארץ.

ישעיהו יחיאלי: תעברו את הכביש, תלכו למוזיאון לטבע ותבדקו כמה ילדים מירושלים באים לבקר בשכונה הזאת, תראו שכמות הביטולים היא לא פחות גדולה מהמספרים שתיאר עמוס חרמון לגבי מה שקורה בחוץ-לארץ.

ישעיהו יחיאלי: כאשר ילדים נמצאים בארץ לבד ללא הוריהם, וחייבים לאוורר אותם מדי פעם מחוץ למקום החינוך, והתנועה הזאת מוגבלת, אין ספק שזה משפיע.

ישעיהו יחיאלי: ולמרות זאת אין שום ביטולים.

ישעיהו יחיאלי: זאת אומרת, ילדים שהוריהם ביקשו להחזיר אותם הביתה, אנחנו עוד לא הגענו לעשרה מתוך 2,300.

ישעיהו יחיאלי: הילדים הבודדים שהוריהם בכל-זאת ביקשו להחזיר אותם, אלה בעיקר ילדים מאוקראינה שהוריהם הושפעו מכך שממשלת אוקראינה נהגה כמו ממשלת ארצות-הברית ונתנה הערת אזהרה לגבי ביקורים בארץ וביקשה מאזרחי אוקראינה שנמצאים בארץ לתת יותר תשומת-לב לביטחונם האישי.

ישעיהו יחיאלי: החרדה העיקרית של ילדי נעל"ה בישראל ושל הוריהם במקביל, היא האם יהיה רגע, ואם כן מה יהיה הרגע הזה, שמדינת ישראל ביוזמתה תשלח אותם הביתה בגלל המצב, וזאת השאלה העיקרית שנשאלת על-ידי הילדים ועל-ידי הוריהם – האם תהיה החלטה כזאת.

ישעיהו יחיאלי: אם כן, באיזה מצב, ומי הגורם המחליט.

ישעיהו יחיאלי: אני אומר מה מטריד את האנשים.

ישעיהו יחיאלי: הילדים חרדים לדבר הזה, מפני שהם לא רוצים שישלחו אותם.

ישעיהו יחיאלי: אבל אין ספק שהחרדה הזאת קיימת והיא משפיעה.

ישעיהו יחיאלי: מה ששייך לטיפול בהורים בחוץ-לארץ, כשהמשבר הזה התחיל ההנחיות שלנו היו כלפי הילדים להרבות יותר מהרגיל בקשר טלפוני עם ההורים שלהם.

ישעיהו יחיאלי: כאשר הילד רגוע, ההורים רגועים.

ישעיהו יחיאלי: כעבור מספר שבועות אפשר לומר שההורים כבר לא מוכנים לקנות את הסחורה הזאת באופן בלעדי ולכן הוספנו הנחיה למחנכים של הילדים, שגם הם יצטרפו למאמץ ההסברתי כלפי ההורים כדי לוודא שההורים יודעים שמתקיימת שיגרה והילדים בסך-הכל נמצאים במצב בטוח בכל המקומות שבהם הם נמצאים, כולל ילדי נעל"ה שנמצאים נניח בבית"ר עלית, שזה אולי המקום הכי קרוב להתרחשויות, או שער הנגב הסמוכה לרצועת עזה.

ישעיהו יחיאלי: יש לנו ילדים, למשל, בקיבוץ כפר עזה, וחלק מההורים הבינו שילדיהם בעזה.

ישעיהו יחיאלי: האבחנה בין כפר עזה לעזה מבחינתנו היא מאד ברורה, אבל למי שגר בקמצ'טקה לא בדיוק יודע לעשות את האבחנה הזאת, ולכן כלפי אותם מורים ספציפיים נעשה מאמץ של הרגעה.

ישעיהו יחיאלי: יחד עם הסוכנות היהודית אנחנו מרבים עכשיו במשלחות הסברה שיוצאות כבדרך שיגרה, אבל הכפלנו ושילשנו את המשלחות האלה, שמדברות אל ההורים של הילדים בארץ, ויחד עם זה ובמקביל אלה ההורים שרוצים לשלוח את ילדיהם בשנה הבאה.

ישעיהו יחיאלי: זאת האוכלוסייה השנייה שהיא אולי המדאיגה יותר, מפני שהורה שיש לו ילד פה, הוא כבר קיבל החלטה והוא פחות או יותר שלם אתה.

ישעיהו יחיאלי: אם לא תקרה קטסטרופה ולא ביוזמתו, הוא לא ישנה את הסטטוס-קוו.

ישעיהו יחיאלי: כאשר הורה לילד בן 14 –15 צריך לקבל החלטה לגבי השנה הבאה, התסמונת שראינו מהמערב יכולה לפגוע גם שם, לא במימדים האלה, אבל אם אנחנו משווים את מספר הנרשמים לנעל"ה בנובמבר 2000 לעומת נובמבר 1999, יש פחות נרשמים.

ישעיהו יחיאלי: פה אני רוצה להתייחס לעוד אוכלוסייה, שחשוב לתת את הדעת עליה, והיא אוכלוסיית שליחי מדינת ישראל, שגם הם ניזונים מהתקשורת וחלקם חיים שם וילדיהם פה.

ישעיהו יחיאלי: זאת אוכלוסייה שחייבים לדעת לטפל בה על-מנת שהשליחים בתקופה כזאת ימלאו תפקידם, למרות שאולי באופן אישי מצב הרוח שלהם אומר 'עדיף לי להיות בארץ בתקופה כזאת ולא בחוץ-לארץ'.

ישעיהו יחיאלי: בתקופה הזאת השליחות מקבלת מימדים אחרים והרבה יותר חשובים.

ישעיהו יחיאלי: דרך אגב, זאת אוכלוסייה שראויה כרגע לכל תמיכה במובן הפסיכולוגי והאינפורמטיבי על-מנת להוציא מהם יותר, כאשר באופן אישי יכול להיות שהם נמצאים בדילמה.

ישעיהו יחיאלי: שמעתי שליחה מתבטאת כך: כאשר אני יושבת שם וילדיי בארץ, ואני לא יודעת מה אתם, איך אני יכולה לומר לאמא שתשלח את ילדיה?

ישעיהו יחיאלי: במשלחות ההסברה שאנחנו מוציאים עכשיו אנחנו מקפידים שבכל משלחת תהיה לפחות אשה אחת, כאשר רוב הבאים לאסיפות ההסברה הן אמהות.

אילנה מיטלמן: קודם לא הקפדתם על כך?

ישעיהו יחיאלי: הקפדנו, אבל הפעם מקפידים שבעתיים.

ישעיהו יחיאלי: אין בכלל להשוות את האפקט של מנהלת בית-ספר מול אמהות לעומת מנהל בית-ספר מול אותן אמהות.

ישעיהו יחיאלי: לגבי עתיד נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: המקום שבו קיבלנו מכה ממשית היה ארגנטינה, שם ההרשמה ירדה בערך ב-30%.

ישעיהו יחיאלי: זה לא פגע בכלל בדרום-אפריקה.

ישעיהו יחיאלי: אף ילד לא ביטל את בואו כתוצאה מהמצב בארץ.

ישעיהו יחיאלי: בסוגריים אומר שרוב מוחלט, מאסיבי של הבאים לנעל"ה מדרום-אפריקה הן בנות, בגלל סוגיות הביטחון האישי של בנות בדרום-אפריקה.

ישעיהו יחיאלי: נרשמו כשלושים, ולהערכתי יגיעו כמחציתם, אבל זה בגללנו, לא בגללם.

ישעיהו יחיאלי: הם כולם מוכנים לבוא, אבל בגלל עקרונות המיון התקבלו בערך מחצית הילדים.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר עוד מלה, שאולי באמצעות הוועדה צריך לשדר אותה לגורמי השלטון בארץ.

ישעיהו יחיאלי: כאשר גורמי השלטון מדברים על כך שכל המצב הזה יארך עוד חודשים, ואינני יודע מה המניעים שלהם לומר את זה, צריך לדעת מה ההשלכות של זה בחוץ-לארץ.

ישעיהו יחיאלי: תודה רבה.

ויקטור בריילובסקי: זו כמובן תופעה מאד חשובה, מפני שכאשר אנחנו קיימנו פה דיון או ויכוח, אנחנו מדברים במסגרת מה שקורה למשל בכנסת, או בממשלה, ואנחנו לא חושבים על כל מיני השלכות שיש לזה בחוץ-לארץ על העלייה, טיולים וכך הלאה.

אילנה מיטלמן: אני רוצה לשאול משהו, ברשותך.

אילנה מיטלמן: יש דרך שמדינת ישראל תנסה להתגבר על המכשול שמעמידות חברות הביטוח, למשל?

אילנה מיטלמן: שחברת ביטוח, בגלל סיבות שצויינו פה, מסרבת לבטח סטודנטים או אחרים?

עמוס חרמון: מלה אחת לגבי הביטוח.

עמוס חרמון: במקרה של פיגועי טרור הביטוח הלאומי בארץ מבטח כל מבקר, לגבי ההוצאות הישירות, בלי שום קשר לביטוח הכללי שהוא עשה או לא עשה.

אילנה מיטלמן: גם ללא-יהודים?

עמוס חרמון: גם ללא-יהודים.

עמוס חרמון: השאלה העיקרית ומה שמטריד בעיקר את הקהילה האמריקאית אלה ההשלכות והפגיעה העתידית שתהיה לאותו נפגע.

עמוס חרמון: זאת אומרת, אם בארץ אנחנו מכירים שיש ביטוח במקרה של תאונת דרכים, אז אתה מגיש תביעה כנגד חברת הביטוח, גם על הנזק האישי וגם על הנזק העתידי שיש לך.

עמוס חרמון: הביטוח הלאומי אינו מכסה את הנזק העתידי.

עמוס חרמון: הבעיה בעיקר של האמריקאים, ששם אנחנו מכירים תביעות בסדרי-גודל של עשרות מיליוני דולרים, אך הביטוח הלאומי, ובוודאי שלא חברות ישראליות יבטחו סדרי-גודל אמריקאיים כאלה.

עמוס חרמון: מה שהאמריקאים אינם מצליחים לעשות היום בתוקף ההתראה של ה"סטייט דפרטמנט", להביא חברות ביטוח אמריקאיות שיבטחו אותם לנזק העתידי, אם חס וחלילה יקרה משהו בארץ.

עמוס חרמון: פה יש דיון כלכלי מאד-מאד גדול של חברות הביטוח האמריקאיות, שבוודאי שהתצהיר הראשון שיש להן הוא הצהרת ה"סטייט דפרטמנט".

עמוס חרמון: וכמו שאמרה קודם גב' תבורי, מה שהסטודנטים מקבלים זה השלכה ישירה של הורה אמריקאי לגבי הצהרת ה"סטייט דפרטמנט", מה יקרה אם חס וחלילה יקרה משהו לגבי הנזק העתידי של הילד המוכשר שלי.

אילנה מיטלמן: מה שאתה אומר לגבי הביטוח הלאומי זה נכון למצב רגיל, קבוע, שוטף, ואנחנו עכשיו במצב אחר.

אילנה מיטלמן: אני לא יודעת אם זה דווקא הביטוח הלאומי.

אילנה מיטלמן: אני זורקת את זה כשאלה, אם לא צריך להתאים באיזו שהיא דרך כדי שאפשר יהיה להתגבר על המכשלה הזאת.

עמוס חרמון: אני לא מניח היום שהסוכנות היהודית לא תיקח על עצמה עומס שכזה.

עמוס חרמון: אנחנו מדברים על תביעות בסדרי-גודל אמריקאיים, שיש איזו שהיא חברה כלכלית היום, חברת ביטוח שהיא פרטית ועסקית לכל דבר וענין, שתיקח על עצמה "ריסקינג" מהסוג הזה.

עמוס חרמון: אבל גם הפנייה של משרד החוץ, גם הפנייה של הקהילה היהודית ל"סטייט דפרטמנט", שלקבוצות מאורגנות שיגיעו בסטנדרדים הגבוהים ביותר שאנחנו נספק אותם, הבקשה שלנו שיורידו את דרגת ההתראה, אנחנו מאמינים שתהיה לזה השפעה ישירה על מספר המשתתפים בטיולים המאורגנים לארץ.

אלן הופמן: אני רוצה להרחיב בכמה נקודות את הסקירה הממצה של עמוס חרמון.

אלן הופמן: הנושא מתחלק בעצם לשלוש קטגוריות.

אלן הופמן: יש התוכניות הארוכות, התוכניות קצרות טווח לחורף הקרוב, והתוכניות הקצרות לקיץ הקרוב, ועמוס עמד על ההבחנה הזאת.

אלן הופמן: לגבי התוכניות הארוכות, החניכים שנמצאים בארץ עכשיו לתקופה ארוכה, כמעט לא מרגישים השפעה של המצב.

אלן הופמן: אני חושב שזה מפני שהם נמצאים בארץ והם מרגישים שזה הרבה פחות נורא ממה שזה נראה, וגם בגלל שמארגני התוכניות נקטו במספר צעדים כדי לדאוג שההורים ידווחו.

אלן הופמן: נמצא פה דן קרקוב מ"יהודה הצעיר", ואני חושב שאתה הנהגת מהתחלה "אימייל" יומי שמקבל כל הורה, ואין ספק שהפגיעה בתוכניות הארוכות עד עתה היתה רק בשוליים.

אלן הופמן: אני מוכרח להגיד שאני חושב שאנחנו קצת שאננים לגבי השנה הבאה.

אלן הופמן: לגבי האמריקאים, החודשים דצמבר, ינואר ופברואר הם החודשים שבהם משפחה אמריקאית מקבלת החלטה לגבי הילדים שלהם, לא רק לתוכניות הקיץ, כמו שעמוס הזכיר, אבל גם ובעיקר לגבי התוכניות ארוכות טווח לשנה הבאה, אם מדובר על התוכניות של התנועות בארגונים של צעירים שבשנה הזאת הם ב"תפר" בין תיכון לאוניברסיטה, ובמיוחד לגבי הסטודנטים לאוניברסיטאות בארץ.

אלן הופמן: יש לנו הרגשה ש-3,500 צעירים שנמצאים בישיבות בין התיכון לאוניברסיטה, התוכניות האלה פחות תיפגענה, אבל אני חושב שיש חשש מאד גדול לגבי ההרשמה לתוכניות ארוכות-טווח לשנה הבאה דווקא בחודשים אלה.

אלן הופמן: אני חושב שיש פה דבר שדורש טיפול ברמה ממלכתית, כי אחרת יכולה להיות השפעה ישירה.

אלן הופמן: אני גם לא יודע מה יקרה בינואר ובפברואר לגבי התוכניות בחצי הכדור העולמי הדרומי של חניכים שבאים לשנה.

אלן הופמן: בינתיים אנחנו לא מרגישים פגיעה בהרשמה, אבל למדנו עכשיו מסטודנטים מאוסטרליה ומדרום-אפריקה שכאשר מתקרבים לקראת המועד של הנסיעה לארץ, פתאום יש ירידה דראמטית.

אלן הופמן: ופה, היות והחניכים נמצאים כבר אחרי תהליך ההרשמה, אנחנו מתחילים בתהליכים כדי לחזק את ההורים בעיקר, אבל גם את החניכים שצריכים לבוא.

אלן הופמן: אני חושב שצריכה להיות התייחסות לכל האנשים שמיועדים לבוא בקיץ, אבל בעיקר לתוכניות של השנה בסוף הקיץ.

ויקטור בריילובסקי: מכל הדיון הזה יוצא שהמפתח כרגע הוא ה"סטייט דפרטמנט".

ויקטור בריילובסקי: אם רמת האזהרה תרד אז הכל יהיה פחות או יותר, אם לא בסדר, אז הרבה יותר טוב.

אילנה מיטלמן: אני לא יודעת עד כמה האזהרה של ה"סטייט דפרטמנט" משפיעה על אמריקה הלאטינית, למשל.

אילנה מיטלמן: כפי שאמרתי, במקום לפעול בכל מדינה שמוציאה הצהרה כזאת, צריך לרכז את המאמץ בארצות-הברית, וזה מה שמשרד החוץ עושה.

ויקטור בריילובסקי: צריך לרכז את המאמץ בדיוק בנקודה הזאת, גם בעזרת משרד החוץ וגם בעזרת יהדות אמריקה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לחבר-הכנסת בריילובסקי.

נעמי בלומנטל: מר אינפלד, בבקשה.

אברהם אינפלד: אני רוצה להצטרף לענין האזהרה.

אברהם אינפלד: אין לי שום ספק שהאזהרה של האמריקאים הרבה יותר משפיעה ממה שרואים בשידורי ה-CNN או ברשתות אחרות בטלוויזיה.

אברהם אינפלד: עובדה היא שהאזהרה של מממשלת ארצות-הברית היא משותפת לישראל, לגדה ולירדן, היא לא אזהרה נפרדת לישראל, ויכול להיות שצריך להקדיש הרבה יותר מאמץ להפרדת הענין הזה, לאזהרות נפרדות לאזורים שונים.

אברהם אינפלד: כי אזהרה שכוללת שלושה מקומות, כולל הגדה, אני לא בטוח שהיא לא די מוצדקת לגבי הגדה.

אברהם אינפלד: לא הייתי רוצה לטייל היום דווקא שם.

אברהם אינפלד: לכן המאמץ המרכזי חייב להיות בהפרדה, אבל אין ספק שהאזהרה הזאת היא הגורם המרכזי, להערכתי, לגבי ארצות-הברית.

אברהם אינפלד: אני רוצה לציין עוד שני דברים ביחס לסקירה הממצה שנתן עמוס חרמון.

אברהם אינפלד: אני חושב שה-1 בדצמבר הוא תאריך חשוב, כי אז המשתתפים ב-BIRTH RIGHT רשאים לקבל חזרה את דמי המקדמה שהם שילמו באותו יום, ואני חושב שאנחנו נהיה הרבה יותר חכמים ב-1 בדצמבר לגבי מספר הסטודנטים שלא ביקשו חזרה את הפיקדון.

אברהם אינפלד: אני מכיר קמפוסים שבהם כבר היו כ-1,200 ביטולים, שעוד לפני-כן אנשים הודיעו על ביטול והם לקחו חזרה את הפקדונות.

אברהם אינפלד: אני גם יודע על קמפוסים שיכלו לשלוח 100 והיו 300 מועמדים ו-30 ביטלו, מתקשים היום למלא חזרה את הרשימה של ה-30.

אברהם אינפלד: זאת אומרת, אינני בטוח שאנחנו נגיע להיקף של 7,000.

אברהם אינפלד: אני אישית מעריך שאנחנו נגיע להיקף של 3,500 עד 4,000 סטודנטים, ואני מדבר גם על הקבוצות שיגיעו לחוויה הישראלית.

אברהם אינפלד: מיהו המבטל?

אברהם אינפלד: אני חושב שיש הבדל גדול בין משתתף שמחליט שהוא לא יכול להגיע לבין ארגון יהודי או ציוני שמחליט לבטל את התוכנית.

אברהם אינפלד: לדעתי חייבים להפעיל מערכת לחצים על הארגונים, לדאוג לכך שהם לא יהיו המבטלים.

אברהם אינפלד: מר יחיאלי התייחס לדרום-אפריקה.

אברהם אינפלד: דווקא בתחום הסטודנטים המצב שם מאד קשה.

אברהם אינפלד: שם יש ביטול של 100%.

אברהם אינפלד: לאחר-מכן התברר לי שלא המשתתפים ביטלו את בואם.

אברהם אינפלד: הארגון שהיה צריך לארגן את הענין הודיע למשתתפים שהוא אינו יכול יותר לשאת על כתפיו את האחריות לענין הזה והם ביטלו את התוכנית.

אברהם אינפלד: השוני הוא באוסטרליה, ששם הם ביטלו בגלל שמספר המשתתפים הגיע לששה ולכן הם לא יכלו לקיים את התוכנית.

אברהם אינפלד: אני חושב שזו נקודה מאד חשובה, ויש חשיבות גם לקריאה של ועדת העלייה והקליטה של הכנסת, לא ליחידים אלא לארגונים, שלא יבטלו תוכניות חינוך בארץ.

אברהם אינפלד: נקודה אחרונה.

אברהם אינפלד: לי אין שום ספק שהבהרה אמיתית במקרה הצורך איך יפונו אנשים הוא דבר שהרבה מאד הורים היו רוצים לדעת.

אברהם אינפלד: אם התלמיד נמצא בארץ, באיזה מצב יחליטו לבטל ולהחזיר את הילד הביתה, איך יעשו את זה, מי יהיה הגורם המחליט ועל-פי איזה שיקולים – אני חושב שהדבר הזה יכול להיות גורם מרגיע.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מר סילביו חוסקוביץ, בבקשה.

סילביו חוסקוביץ: אני חושב שהנקודה מי מבטל היא נקודה חשובה ביותר.

סילביו חוסקוביץ: אנחנו רואים הבדל עצום בין משתתפים מטעם ארגונים יהודים ציונים שמקבלים חינוך יהודי לאורך זמן בתהליך חינוכי, לבין אלה שרואים את ישראל גם כאופציה לביקור וההורים גם מזדהים עם מדינת ישראל, אבל יש פה הבדל עצום בין הארגונים שרואים את מרכזיותה של מדינת ישראל כחלק אינטגרלי של חינוך יהודי-ציוני לבין אלה שרואים בישראל משהו שאפשר להגיע ולתרום לחינוך היהודי.

סילביו חוסקוביץ: את ההבדל הזה אנחנו רואים בצורה חזקה ביותר בתנועות הנוער, שם הביטולים כמעט לא קיימים.

סילביו חוסקוביץ: כל אלה שמשתתפים בתנועות הנוער בארגונים יהודים-ציונים, הביטולים לא קיימים, זה ממש בשוליים.

סילביו חוסקוביץ: אני מחזק את מה שמר אינפלד אמר, לנסות להשפיע על הארגון כדי שהארגון ישדר למשתתפים שלו שחייבים להגיע, ולנסות לא לבטל את הביקור בארץ.

נעמי בלומנטל: אולי ימשוך אותם אם יגידו להם: בואו להשתתף בחוויית יריות בגילה.

נעמי בלומנטל: דווקא צעירים אוהבים להיחשף קצת לסכנות.

נעמי בלומנטל: ואז ההורים יגידו: לא, לא.

נעמי בלומנטל: והם יגידו: לא, אנחנו דווקא רוצים.

עמוס חרמון: על המשקל הזה, חס וחלילה, אבל יש לנו נסיון שדווקא בתקופות האלה, והטראומה האחרונה היתה מלחמת המפרץ, שהחוויה הישראלית האמיתית, להיות חלק מהחברה הישראלית דווקא בתקופה קשה כזאת, זו חוויה שמבחינת האימפקט שלה החבר'ה לא מעזים לשכוח אותה בארץ.

עמוס חרמון: המסר שלנו צריך להיות כמובן עם הרבה היגיון ועם הרבה שכל.

עמוס חרמון: צריך לציין שדווקא היום, בתקופה שהחברה הישראלית נמצאת במצור, הרבה מאד סטודנטים אמריקאיים והרבה מאד ראשי תנועות הנוער טוענים שלהיות במדינת ישראל בתקופה ההיא של מלחמת המפרץ נתנה להם חוויה שחלק מהשיקולים שלהם לעלות ארצה היה איך החברה הישראלית התמודדה בתקופה כזאת.

עמוס חרמון: הלוואי וזה לא היה קורה, אבל אם אתה כבר מחליט להיות בחוויה הישראלית – ואני לא מדבר על נוער בגיל תיכון, אלא על סטודנטים – דווקא היום לחוות את החוויה הזאת יכולה להשפיע הרבה מאד על חבר'ה כאלה שבאמת מעוניינים.

עמוס חרמון: מי שרוצה לעשות הרפתקה זה ספור אחר.

נעמי בלומנטל: למשל, אם מציגים את זה בין הארגונים ובין הסטודנטים: בוא תהיה שותף להגנתה של מדינת ישראל, ולא כפי שאמרתי קודם בסמי-צחוק, זאת אומרת, להטיל משימה.

אילנה מיטלמן: הזדהות.

נעמי בלומנטל: כן, הזדהות.

נעמי בלומנטל: כמו המשפחות של המבוגרים שמגיעות כאן להזדהות, ואני לא יודעת אם לא כדאי להתחיל להוציא מסרים כאלה.

נעמי בלומנטל: לא כל הזמן להגיד כמה זה מפחיד וכמה צריך להיזהר, ואנחנו מבטיחים שלא ניסע לבת-ים אלא רק עד חולון, ודברים מסוג זה, אלא להגיד: בוא תהיה שותף להגנתה של מדינת ישראל.

נעמי בלומנטל: תדונו על כך ביניכם, אנשי המקצוע.

דוד סודרי: דבר כזה היה ב-1967, במלחמת ששת הימים.

דוד סודרי: מנהל הסטודנטים עוד לא היה אז, זה היה מטעם הסוכנות היהודית.

דוד סודרי: מנהל הסטודנטים הוקם ב-1968, ואז באמת באו הרבה סטודנטים לעזור והם הביעו רצון להישאר בארץ.

אביעד פרידמן: אני רוצה להגיד שני דברים.

אביעד פרידמן: היו שלושה תאריכים חשובים.

אביעד פרידמן: האחד היה סוף שבוע שעבר, שהיה סוף שבוע של THANKS GIVING, כשכל הצעירים יצאו מהקמפוסים והיו אצל ההורים שלהם.

אביעד פרידמן: השני הוא ה-1 בדצמבר, כמו שאברהם אינפלד אמר.

אביעד פרידמן: והשלישי, לדעתי, הוא ה-24 בדצמבר, תחילת הגעת הקבוצות.

אביעד פרידמן: אני חושב שיש הבדל גדול בין טיולי סטודנטים לבין טיולי נוער, כי הסטודנט מקבל בעצמו את ההחלטה, מול נוער וילדים שההורים מקבלים את ההחלטה בשבילם.

אביעד פרידמן: אני מקבל את הצעתך, גברתי היושבת-ראש, להדגיש את נושא הסולידריות.

אביעד פרידמן: לא הייתי מכניס את הנושא של פחד, כי זה לא עובד על האוכלוסייה הזאת.

אביעד פרידמן: מה שכן יכול לעבוד זה הנושא של סולידריות עם הציונות, סולידריות עם היהדות בזמן הזה, כי הם רואים את הדברים, אבל לא חס וחלילה שתהיה להם הרגשה אפילו שהם הולכים לקראת סיכון.

אביעד פרידמן: כולם עברו את המסלולים וכולם נשלחו עכשיו עוד פעם לאישור בטחוני נוסף, גם במשרד החינוך וגם בחברה להגנת הטבע, כדי שלא יקחו סיכונים.

אביעד פרידמן: לא הולכים למקומות מסוכנים.

אביעד פרידמן: גם במהלך התקופה הזאת מספר המקרים שקרו בתוך הטווחים שהחבר'ה האלה מטיילים הוא קטן מאד.

אביעד פרידמן: אנחנו בטוחים שמביאים אותם למקום בטוח.

אביעד פרידמן: מלבד הדברים האלה שנעשו ביקשנו גם מראשי "הלל" שיוציאו מכתב.

אביעד פרידמן: ביום רביעי בשבוע הבא נעשה עוד שיחה טלפונית של ועדת היגוי.

אביעד פרידמן: אנחנו רוצים להוביל אותה למסקנה שכל ארבעת הנציגים של מנהלי ועדת ההיגוי יוציאו במשותף מכתב שיתאר את כל הדברים שנעשו, בצורה שתעודד את האנשים להגיע.

אביעד פרידמן: צריך לציין שסטודנטים נוספים יגיעו גם מחבר המדינות, לאור הצעת הסוכנות היהודית.

אביעד פרידמן: אני חושב ששם לא היו ביטולים, או לפחות מספרם ירד.

אביעד פרידמן: אני חושב שהביטולים גם מדרום אמריקה יהיו פחותים ביחס לאוסטרליה ולדרום-אפריקה.

אביעד פרידמן: אני מצטרף לפסימיות של אברהם אינפלד ואלן הופמן.

אביעד פרידמן: אני חושב שהמכה העיקרית תהיה בקיץ, כי כל מי שמכיר את המערכים יודע שאם אנחנו ממשיכים במצב הזה עד ינואר – פברואר, ואני לא חושב שזו פונקציה של ה"סטייט דפרטמנט" אלא של המצב האובייקטיבי, אז אנחנו נעמוד בפני בעיה קשה בטיולי הקיץ, ודווקא של הנוער, וראוי להתריע על כך לפני כל האנשים שמתפרנסים וחיים מכל הדברים האלה.

אביעד פרידמן: נאמר פה שאנשי תנועות הנוער הציוניות ודאי מבטלים פחות.

אביעד פרידמן: אני מסכים עם הקביעה הזאת, אם כי בוודאי יש לנו מגמה להרחיב את השורות ולהגיע לא רק לאנשים שנמצאים במסגרת הפעילויות, אלא גם להגיע להרחבה.

אביעד פרידמן: לגבי המשלחות מצד אחד ראינו שהיתה עלייה ענקית במספר משלחות הסולידריות שהגיעו, של אנשים שבאמת מחוברים, ומצד שני מדיווחים שקיבלנו, וגם מה שסיפר לי אהרון אברמוביץ, ממשלחת של מנהיגות צעירה של 150 איש הגיעו רק 20 איש, אז החליטו לבטל את המשלחת.

אביעד פרידמן: לא מדובר פה בסטודנטים באוניברסיטאות, שזה ביקורם הראשון בישראל והם רחוקים מיהדות.

אביעד פרידמן: מדובר ב-150 איש שמגדירים את עצמם כמנהיגות יהודית צעירה.

אביעד פרידמן: גם בביקור שלנו בנובמבר האחרון בארצות-הברית בהשתתפות שר התיירות וגם יושב-ראש הסוכנות, כולנו עשינו מאמצים כדי לדבר עם הארגונים על הדברים האלה.

אביעד פרידמן: צריך לדעת שזאת המציאות האובייקטיבית.

אביעד פרידמן: גם בארץ אני שומע יותר ויותר על ביטולים, על אחת כמה וכמה לגבי מי שמגיע מרחוק.

דן קרקוב: אני השתתפתי במפגש עם אחד מביקורי סולידריות של עולים בגילה, ובסוף הביקור עם התושבים במקום חבר המשלחת שאל: מה אנחנו יכולים עכשיו לעשות, לעזור לכם ולעזור למדינת ישראל?

דן קרקוב: אני השבתי: תפעלו בקהילות על-מנת שיהיו לא רק ביקורי סולידריות בני ארבעה ימים, אלא שכל הטיולים והביקורים המתוכננים, לנוער ולמבוגרים ייצאו אל הפועל כמתוכנן.

דן קרקוב: זה הדבר החשוב ביותר שאתם יכולים לעשות.

דן קרקוב: חשוב שמהאנשים שאחראים על המשלחות האלה ייצא המסר, כי רבים מכל המשתתפים האלה הם פעילים בקהילות שלהם ומשפיעים על החלטות ארגוניות אם לקיים או לא לקיים ביקורים וטיולים, והרבה מהם גם הורים.

דן קרקוב: כשאמרתי שזה מה שנחוץ, מישהו אחר אמר:

דן קרקוב: כן, אבל האם זה לא מסוכן עכשיו להיות בארץ?

דן קרקוב: זאת אומרת, השאלה אם זה מסוכן להיות כאן, או לא מסוכן להיות כאן, זו שאלה מאד מכריעה, וגם בענין הזה אני חושב שצריך לצאת מסר.

דן קרקוב: צריך להקדים את התשובה לשאלה, שיהיה מסר ברור אם זה בטוח לבקר ולטייל עכשיו בארץ.

דן קרקוב: אני חושב, כמובן, שזה נכון, וצריך לנסח את המסר הזה, לעשות הסברה משכנעת בענין הזה.

דן קרקוב: זה מתחבר לנקודה האחרונה שרציתי להעלות.

דן קרקוב: שמעתי אשת ארגון "הדסה" מאד בכירה שגם היא מתלבטת בשאלה אם לקיים משלחות כאלה או לא.

דן קרקוב: היא אמרה לי שהיא דיברה על כך שליהודים רבים שמתכננים ביקור לארץ זו תהיה הפעם היחידה שהם יוכלו להגיע, לראות ולהתרשם, ולרבים מהם יש הרושם שלבוא בזמן הזה זה מאד מגביל מכיוון שאי-אפשר להגיע כמעט לשום מקום בארץ, כי זה מסוכן.

דן קרקוב: גם בענין הזה לדעתי צריכה להיות הסברה, כשלמעשה ב-95% מהשטחים שבמילא היו מבקרים בהם במסגרת הביקור בטוח להגיע.

דן קרקוב: אלה לדעתי הנקודות המרכזיות שצריך לעמוד עליהן ואסור לפספס אף משלחת כזאת, אף ביקור סולידריות.

דן קרקוב: אסור שכל ביקור כזה יעבור מבלי שדובר מוסמך, משכנע, יעמוד בפניהם ויציג את חשיבות ההמשך, לא רק בביקורי סולידריות אלא כלל הביקורים המתוכננים.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לכם.

נעמי בלומנטל: אני לא יודעת אם נוכל לעשות הרבה, אבל בכל-זאת העלינו את הנושא על סדר-יומה של הוועדה מתוך הרגשת אחריות שגם אם נצליח לתרום במעט, זה יכול להיות לחיוב.

נעמי בלומנטל: אני לא חושבת שאנחנו יכולים להצהיר על מהפכות.

נעמי בלומנטל: יש לנו מצב נתון.

נעמי בלומנטל: אני רק חושבת שב"טרסט" מוחות מסוים שמתקיים פה בוועדה אנחנו מנסים לראות מה אפשר בכל-זאת לקדם קצת במצב הזה.

נעמי בלומנטל: התגבשו כאן כמה החלטות.

נעמי בלומנטל: 1.

נעמי בלומנטל: לעודד ביקורי הזדהות של נציגי הקהילות, ואז להעביר להם את המסר שעליו דיבר מר קרקוב.

נעמי בלומנטל: אולי גם משרד החוץ יכול להיות שותף לזה, וגם ראשי הארגונים כאן בארץ.

נעמי בלומנטל: להעביר להם דף מידע, שכאשר מגיעות קבוצות הזדהות, וביניהם בוודאי המנהיגים של היהדות בכל מקום ומקום, להעביר מסר, שפונים לקהילות, לצעירים, לא לבטל, ואולי גם מעבר לזה, לא לבטל את הביקורים בארץ.

נעמי בלומנטל: זה דבר אחד שאנחנו ננסה להעביר דרך הארגונים המרכזיים.

נעמי בלומנטל: 2.

נעמי בלומנטל: הבנתי שכשלא הייתי כאן בחלק מהישיבה דובר על כך שאין ביטולים של בני-נוער מחבר העמים.

נעמי בלומנטל: אולי אפשר בזמן אופטימלי להעביר את התקציבים שהיו מיועדים לבני-נוער שאמורים היו להגיע בעיקר מארצות-הברית, דרום-אפריקה וארצות אחרות שמבטלות ביקורים, להעביר את התקציבים האלה לבני-נוער מחבר העמים, אולי גם מאתיופיה ומעוד ארצות חלשות יותר.

נעמי בלומנטל: 3.

נעמי בלומנטל: הייתי פונה אל הסוכנות היהודית להנחות את השליחים, ואפילו להגביר את מערך השליחים, באותם תקציבים, לעמוד בקשר ישיר, רציף ואינטנסיבי עם הארגונים היהודיים ועם ההורים ולעדכן אותם באופן שוטף על הנעשה כאן.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, להעביר עד כמה שאפשר אינפורמציה ומסר מרגיע.

נעמי בלומנטל: 4.

נעמי בלומנטל: פנייה שלנו לבתי-הספר ולוועדי ההורים לא לבטל סיורים ברחבי הארץ, כיוון שזה גם משליך ישירות לגבי קבלת החלטות של יהודים בחוץ-לארץ.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לכם.

נעמי בלומנטל: הישיבה נעולה.

נעמי בלומנטל: - - - - - - - -