ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 114, 2000-11-28 10:00

נעמי בלומנטל: גברת דליה רבין-פילוסוף הגישה הצעה דחופה לסדר בעניין מצבם הקשה של בני העדה האתיופית בקריית משה ברחובות.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר, יש כאן בוועדה נציגים אמינים של העדה, כאן מתקיימים דיונים בקשר לעדה האתיופית לפחות פעם בשבועיים - שלושה.

נעמי בלומנטל: נדמה לי שיחסית באמת דנים רבות בשאלה איך לקדם את עניינם.

נעמי בלומנטל: מגיעים גם עכשיו ובצורה משמעותית עולים רבים מאתיופיה.

נעמי בלומנטל: בסך הכל הבעיות קשות, אבל אני מוכרחה להגיד שיש גם עדות אחרות שמגיעות לארץ והבעיות שלהן לא פחות קשות.

נעמי בלומנטל: יש את עולי קווקז ובוכרה, זה לא פשוט.

נעמי בלומנטל: אנחנו באמת מקדישים הרבה מאוד לבני העדה האתיופית.

נעמי בלומנטל: אחת השכונות שנחשבת לקשה ביותר היא שכונת קריית משה ברחובות.

נעמי בלומנטל: אני שומעת את זה שוב ושוב ואנשים שמזדמנים לשם, אולי פחות מהעובדים, כי הם יודעים כמה הם משקיעים.

נעמי בלומנטל: עולות בקשר לשכונה הזאת, לפי דעתי, כל הבעיות שקיימות בכל מקום, אבל אולי הן בצורה יותר מרוכזת.

נעמי בלומנטל: אחת הבעיות היא הריכוז הגבוה של בני עדה שגרים באותו מקום, ואנחנו יודעים ממה זה נובע:

נעמי בלומנטל: מכך שמחירי הדירות במקומות האלה נמוכים ובגלל המשכנתה, שרובה מענק, למעלה מ90%- מענק, לכן ברור שאנשים בוחרים לגור במקום שבו הם יכולים לרכוש דירה.

נעמי בלומנטל: כאן יש איזשהו פרדוקס - אתה רוצה להיות בין אנשים שנוח לך איתם, בני העדה שלך, כתוצאה מזה אנחנו מגיעים למצב שבכיתות בבתי הספר לומדים רק בני העדה האתיופית ויחד איתם אוכלוסייה חלשה מאוד.

נעמי בלומנטל: כיתות מלאות בבני העדה זה בניגוד למה שמשרד החינוך היה רוצה לראות, ויחד עם זה, אתה שואל, גם את הילדים - ואני תמיד שואלת את מומחי החינוך בעניין הזה - תגידו לי, אני לא מומחית בחינוך, אני לא מתמצאת בכלל, אבל מה טוב יותר לילד?

נעמי בלומנטל: האם הוא מעדיף להיות בכיתה שיש לו שם החברים, שהם גם השכנים שלו, ויוצא שהם בני אותה העדה, מה טוב לו יותר?

נעמי בלומנטל: להיות בכיתה כזו, או להתחיל להביא אותו להסעות, לכיתה ששם יש אולי בני אוכלוסייה חזקה יותר, אבל שם הוא נמצא במיעוט מבחינת המנטליות שממנה הוא בא, היכולות הכלכליות שלו, צבע עורו - מה יותר טוב לו?

נעמי בלומנטל: הרי אנחנו רוצים את טובת הילד או הילדה - מה טוב להם?

נעמי בלומנטל: עד היום לא קיבלתי תשובה, וכנראה אין תשובה אחת מצד מומחי החינוך.

נעמי בלומנטל: דליה רבין-פילוסוף: אני רוצה להודות על הישיבה של היום, אני

9315: דליה רבין-פילוסוף: נכון.

9315: יש לכם באמת 120 חברי כנסת ושפר

9315: היו"ר נעמי בלומנטל: תודה רבה.

9315: אני רוצה להעביר את רשות

שוקי פורר: שהיא העלתה את הנושא על סדר היום.

שוקי פורר: להערה שלך, גברת נעמי בלומנטל, לגבי ההתייצבות שלי כאן, ידידיי האתיופים מרחובות ולא מרחובות יודעים שככל שהנושא תלוי בתחום החברתי והחינוכי - אין בעיניי נושא חשוב יותר, ואני חוזר ואומר את זה שנתיים, וגם עושה את זה שנתיים, מייחס חשיבות רבה מאוד לנושא הקליטה, אני חושב שזו המשימה הלאומית העליונה שלנו.

שוקי פורר: אני שמח לציין שכתוצאה מהמאמצים שלי ומהעובדה שהעירייה רואה את זה כנושא חשוב מאוד, משרד השיכון, בעקבות ביקור של המנכ"ל לפני למעלה משנה בקריית משה, עשה מאמץ, בניגוד למדיניות המשרד, וכלל את שכונת קריית משה בפרויקט שיקום השכונות.

שוקי פורר: זה בניגוד מפורש למדיניות המשרד שהייתה יציאה מפרויקט שיקום השכונות, הכניסו את שכונת קריית משה לפרויקט שיקום השכונות, ויש בזה חשיבות.

שוקי פורר: אפשר לבטל את זה, התקציבים אינם גדולים וכולי וכולי - אני חושב שעצם העובדה שהשכונה נכללת בפרויקט - הוקם מרכז, יש פה מרכז לפרויקט הזה מטעם משרד השיכון שמלווה את פרויקט השיקום יחד עם ועד השכונה - נמצא פה יושב ראש ועד השכונה, שנבחר על ידי כל התושבים - כ50%- מתושבי קריית משה הם יוצאי אתיופיה ו50%- אינם יוצאי אתיופיה.

שוקי פורר: מר אבאי זאודה, שיושב כאן מצד ימין, בחור צעיר, נמרץ ומוכשר, נבחר ליושב ראש הוועד, והוא מנהל את העסק הזה בצורה יוצאת מהכלל, לשביעות רצון כל התושבים, הן הוותיקים והן העולים החדשים.

שוקי פורר: אני מיניתי את מר אבאי זאודה להיות היועץ שלי לענייני אתיופים היות שאני מחשיב את התפקיד הזה - הוא לא היה בעבר.

שוקי פורר: מיניתי מישהו אחר כשהתמניתי, ומר אבאי זאודה החליף אותו, ואני חייב לציין בסיפוק שאני מרוצה מאוד מהעבודה שלו.

שוקי פורר: אני חייב לציין שגם משרד הקליטה עושה בעניין.

שוקי פורר: את יודעת שלפעמים באים לוועדה ואומרים: או קי, זאת הזדמנות, טוב שחברי הכנסת העלו את זה, נדרבן את המשרדים.

שוקי פורר: אבל זה איננו המצב כאן - משרד הקליטה, החל בשרת הקליטה ודרומה, רתומים לעניין עולי אתיופיה והקליטה בקריית משה, ויש לנו איתם שיתוף פעולה מלא.

שוקי פורר: אנחנו גם מודעים למגבלות התקציביות - הרי אי אפשר לתת את כל מה שאנחנו צריכים.

שוקי פורר: אילו היינו מקבלים את כל מה שאנחנו צריכים, זה גם לא היה מספיק.

שוקי פורר: מיניתי את גברת רות ענבר, שיושבת פה מצד שמאל, להיות מתאמת של כל הפעולות מול קליטת עולי אתיופיה, בקריית משה במיוחד, ובכל זאת יש עוד כמה שכונות שבהן נמצאים עולי אתיופיה.

שוקי פורר: מימון הפעולה שלה נעשה גם הוא חציו על ידי העירייה וחציו על ידי משרד הקליטה.

שוקי פורר: אני יודע איך החלטות מתקבלות במשרדי ממשלה, ואני רוצה לומר לכם שההחלטה הזו הייתה יוצאת דופן, כמו ההחלטה של משרד הבינוי והשיכון יחד עם משרד הקליטה לשתף פעולה, ביוזמתנו, ושהבסיס של שיקום השכונות ושל מטה התיאום שלנו יהיה באותו מקום.

שוקי פורר: ואני אומר לכם: אל יקל הדבר בעיניכם.

שוקי פורר: מי שמכיר משרדי ממשלה, יודע - אל יקל הדבר בעיניכם, וזה כתוצאה מהעובדה שהמשרדים רואים באופן מיוחד את הבעיות של עולי אתיופיה.

שוקי פורר: העובדה הזאת, אני חושב, צריכה לקבל טיפול מיוחד.

שוקי פורר: כפי שטיפלנו בכל מיני נושאים באופן מיוחד, אפשר לטפל גם בנושא הזה באופן מיוחד על ידי מאמץ ממשלתי ועירוני.

שוקי פורר: אני חושב שצריך להעמיד תקציב מסוים למטה התיאום של פעולות כל הגופים למען קליטת עולי אתיופיה ברחובות - שיעמוד תקציב לצרכים כאלה.

שוקי פורר: פה אני צריך 10,000 ש"ח, פה אני צריך 15,000 ש"ח, פה אני צריך 5,000 ש"ח, פה צריך לשלוח ילדים בהסעה, ילדים של קבוצת ספורט שמשחקים כדורגל או כדורסל, או שמתעמלים, או שעושים איזושהי הופעה, צריך 3,000 ש"ח, 5,000 ש"ח, לקנות להם תלבושת, לעזור להם לנסוע להופיע בראשון לציון מול קבוצה אחרת.

שוקי פורר: יש לזה חשיבות אדירה, ואני אומר לכם שעשרות פעולות נופלות על הפרוטות האלה.

שוקי פורר: צריך למצוא איזשהו מקור תקציבי.

שוקי פורר: אם נצא עם זה מפה, אזי עשינו הרבה היום, כי יושב פה פורום רחב מאוד של אנשים שמקדישים לזה הרבה מאוד.

שוקי פורר: שתי הנקודות האלה - חברים, בואו לא נתפרס יותר מדי.

שוקי פורר: אנחנו נתחיל לדבר פה על מיליון נקודות.

שוקי פורר: אני, כראש העירייה, מבקש מחבריי שהגיעו איתי לפרט אולי עוד נושא אחד או שניים, אבל אני אומר:

שוקי פורר: בואו נתרכז בשתי הנקודות האלה.

שוקי פורר: אנחנו מטפלים בנושא הפיסי, יש בעיות כאלה או אחרות, מי שירצה להוסיף - יוסיף.

שוקי פורר: אני, מבחינתי, הייתי מסתפק בזה, אם נתרכז בשימת דגש על מתן כל האמצעים לילדים להישאר ביום לימודים ארוך וניתן להם אפשרות של הסעות וכולי, ואם נטפל בילדים בסיכון, אם נצא מזה, כדגשים של הפגישה היום - די לי.

שוקי פורר: אפשר לדבר על בעיות רבות נוספות, אבל אני חושש שמתוך טיפול כוללני לא נעשה כלום.

שוקי פורר: בואו נתרכז היום בזה.

שוקי פורר: ניפגש שוב בעוד חודש-חודשיים נטפל בבעיות נוספות.

שוקי פורר: בואו נתרכז ב3-2- בעיות.

שוקי פורר: תודה רבה.

שוקי פורר: רחובות.

שוקי פורר: ראו, אני בהחלט מסכימה לגישה כזאת.

שוקי פורר: אנחנו, בוועדה, מנסים בדרך כלל לתפוס 3-2 נקודות ולהתרכז בהן, זו גם הגישה שלנו בדרך כלל, אם אנחנו יכולים להתקדם.

שוקי פורר: מתקבלת לי איזושהי תמונה, ויתקנו אותי אם אני טועה - אני גם דיברתי קודם עם מר שוקי פורר - שבאמת מקדישים הרבה מאוד בקריית משה, הרבה מאוד.

שוקי פורר: האם זה המקסימום שאפשר להפיק ואנחנו צריכים לבוא ולהגיד: זהו - ננסה למנוע את ההידרדרות של הילדים לפשע ואת הנשירה מבתי הספר וכולי וננסה עוד כמה דברים, אבל זהו, לא נוכל להפיק בשלב הזה יותר.

שוקי פורר: הנה שכונה, יש כ1,100- תלמידים, אולי נצליח להביא ליום לימודים ארוך, אולי עוד קצת הסעות לחוגים וזהו זה.

שוקי פורר: האם זאת התמונה שאנחנו צריכים לקבל מקריית משה או שאנחנו יכולים להפיק יותר?

שוקי פורר: אנחנו לא חייבים בישיבה היום.

שוקי פורר: אני רק שואלת את עצמי - הנה מודל של שכונה.

שוקי פורר: האם זה המצב לעוד 6-5 שנים?

שוקי פורר: כי על פי התרשמותי מראש העיר, באמת מוקדשים תשומת לב ותקציבים לרוב, ויחד עם זה, זה מה שיכולנו להפיק?

שוקי פורר: מדינת ישראל, כמדינה, תושבים כתושבים, רחובות כעיר - האם זה המצב?

שוקי פורר: אבאי זאודה: אנצל את הבמה כדי להציג את הצרכים או את הבעיות של השכונה, כאחד שחי בתוך השכונה ומכיר את הבעיות מקרוב.

שוקי פורר: קודם כל, יש הרבה רצון, יש הרבה כוונה, וכל הגופים מנסים לעזור ועוזרים.

שוקי פורר: אנחנו, תושבי השכונה, שמחים ששיקום השכונות נכנס לשכונה שלנו על מנת לשקם אותנו.

שוקי פורר: למעשה אנחנו נמצאים במצב לא נעים ולכן באו לעזור לנו ולשקם אותנו.

שוקי פורר: בנושא תעסוקה, מי כמוכם יודע, יש הרבה מובטלים בשכונה שלנו.

שוקי פורר: זה לא שהם לא רוצים לעבוד.

שוקי פורר: הם רוצים לעבוד, אבל לא מקבלים אותם משום שאין להם מקצוע או משום שהם הגיעו בגיל מבוגר ואין להם לאן ללכת לעבוד, המעסיקים לא מקבלים אותם.

שוקי פורר: לכן, אם תוכלו לעזור לנו להכשיר אותם למקצועות מסוימים על מנת שילכו ויעבדו ואותם ילדים ישמחו ויוכלו להגיד בגאווה: אבא שלי עובד, זה יישמע אחרת, ויש לזה חשיבות חברתית רבה.

שוקי פורר: היו"ר נעמי בלומנטל: אנחנו באמת משתדלים, תודה שאתה מעריך

שוקי פורר: דב אוחיון: אני פה עם שני כובעים: א.

שוקי פורר: תושב רחובות,

שוקי פורר: אני בחור מסודר, וכשאני בא לדיון אני מנסה לבוא עם מיפוי מאוד מסודר של הדברים שהמשרד עשה.

שוקי פורר: המיפוי נמצא פה, אם תהיו מעוניינים, אני אעביר לכם.

שוקי פורר: השורה התחתונה היא זאת - ואני חושב שראש העיר התייחס לזה - שלמעשה, לא מעט משאבים מוזרמים לשכונה, או על ידי משרדי ממשלה, או על ידי גופים, עמותות וקרנות.

שוקי פורר: אני חושב שיש שם תהליך נכון של ראייה כלל-מערכתית, גם של הצרכים של התושבים וגם של ניסיון שהולך ומתגבש דרך המוקד שהקמנו, אבל גם לפני זה, לנסות לאגם ולתאם את העבודה של כל הגופים שנמצאים שם.

שוקי פורר: לפני 3 שנים עשינו עבודה על השכונה, ואני חושב שרק בשכונה הזאת מצאתי 38 גופים שונים שעובדים.

שוקי פורר: לכן התיאום והאיגום הם חובה.

שוקי פורר: רוב הדיונים על השכונה הם קשים, תמיד מציגים את המצוקות.

שוקי פורר: אני אומר לכם, כאחד שמחובר לכל מי שעובד שם - נעשים שם דברים יפים, נפלאים, ואני חושב שגם לזה צריך לתת ביטוי.

שוקי פורר: הצעתי היא: אם צריכה לצאת מפה החלטה, היא צריכה להיות, לדעתי, לחייב את המשרדים השונים לתת את דעתם מה קורה עם בית הספר הזה.

שוקי פורר: כלומר, מה קורה עם מערכת החינוך בקריית משה.

שוקי פורר: האם צריך להמשיך להסיע את הילדים ל14- בתי ספר ולעוד 27 פנימיות, או שצריך לבנות מערכת שאומרת שהילדים האלה, למרות שרוב רובם בני העדה ויש מעט מאוד בני ותיקים שם, ילמדו בתוך השכונה.

שוקי פורר: פעם אמרתי, נדמה לי, לראש העיר: שמע, אינך חייב לקבל כל מי שבא עם תקציב לשכונה.

שוקי פורר: אתה בהחלט יכול לבוא ולהגיד לו: תודה רבה, את זה אני לא צריך, זה מכוסה.

שוקי פורר: תיכנס בבקשה לנוער בסיכון או לנערות במצוקה או לבעיות של קשישים.

שוקי פורר: רק בעמדה כזאת אנחנו יכולים, להערכתי, לתת מענה הולם לשכונה הזאת.

שוקי פורר: רותי ענבר, שלמיטב הבנתי, את המתאמת בין הגופים והתקציבים השונים והקרנות וכל מי שעוסק שם, שיהיה איזשהו תיאום.

שוקי פורר: נתקלנו בזה גם בעבר.

שוקי פורר: אנחנו מכירים את זה שפתאום ראינו - אגב, גם מבחינת נתונים.

שוקי פורר: אתם זוכרים שעוד הרב לוי, שהיה אז שר החינוך והוא ישב פה ואמר: תשמעו, 200 מיליון שקל אנחנו מקדישים לחינוך בני העדה האתיופית ותגידו מה לעשות?

שוקי פורר: עוד תקציב.

שוקי פורר: ואז שאלנו לאן הכסף הולך לאיבוד בדרך, ואיפה זה נשאר בעיריות, וכמה בתי הספר משתמשים בזה, כדי להחזיק 5 מזכירות בשביל תלמידים אחרים.

שוקי פורר: אנחנו מכירים את הבעייתיות - אני מסכימה איתך, מר דב אוחיון, שיכול להיות שנלך רק לכיוון הזה.

שוקי פורר: למשל מחשבים - באמת נושא בעייתי מאוד.

שוקי פורר: אני רוצה, אם זה מקובל עליהם, לפי דעתי מה שקורה - מתחילות כותרות בעיתונים, מין פופוליזם כזה - כיתות שחורות, אי אפשר לחיות עם זה.

שוקי פורר: ואז מוצאים את עצמם ראש העיר וראשי העדה במצב שהם צריכים להסיע תלמידים, בניגוד לרצונם, בניגוד למה שהם היו רוצים, בניגוד להכל.

שוקי פורר: למה?

שוקי פורר: כדי שלא תהיה כותרת בעיתון: "כיתות שחורות".

שוקי פורר: היו"ר נעמי בלומנטל: מר שוקי פורר, תראה - אני אומרת לכם,

שוקי פורר: היו"ר נעמי בלומנטל: יש לנו כאן מומחית גדולה, גברת אופירה

אופירה רובינשטיין: לכאן המפקחת של בתי הספר ברחובות.

אופירה רובינשטיין: אני חושבת שצריך לתת לגברת חנה בן ארי לדבר.

אופירה רובינשטיין: אני חושבת שבנושא של חינוך היא מומחית יותר מאחרים.

אופירה רובינשטיין: גם בנושא של התושבים - אני חושבת שלתושבים יש עמדה ברורה מאוד בנושא הזה - צריך לשמוע אותם.

אופירה רובינשטיין: דבר נוסף, אני חושבת שזה לא לדיון הנוכחי, אבל הייתי מבקשת להזמין דיון בנושא של הדיור בכל זאת.

אופירה רובינשטיין: אנחנו כמדינה אחראים לדיור של עולי אתיופיה, כפי שזה נעשה.

אופירה רובינשטיין: הייתה חשיבה יפה וליברלית מאוד, לתת להם את התקציבים לרכוש דירות בעצמם, אבל נוצרה מציאות חדשה במדינה.

אופירה רובינשטיין: כשהייתי עובדת סוציאלית בתחילת דרכי ספגתי גם את שנות החמישים, אבל אז היה את עמידר, הייתה האפשרות להחליף לדירות גדולות יותר, אפשר היה לתת תחזוקה וכולי.

אופירה רובינשטיין: אנחנו יצרנו מציאות, שלדעתי, העדה לא עומדת בה.

אופירה רובינשטיין: אני חושבת שזה לא לדיון כאן, אבל חייבים לבוא ולדון בנושא הזה ולחשוב בחשיבה של חריגים.

נעמי בלומנטל: שכונות נכנס לשכונה, שזה גם היה יוצא דופן.

נעמי בלומנטל: מאוד מהשכונה - השיקום הפיסי.

נעמי בלומנטל: שלי, זה הנושא של עבודה קהילתית ומשרד הרווחה.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שמשרד הרווחה קשור לסיפור של תקנים.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא יכולים להיכנס ולעבוד עם 5 עובדים סוציאליים באזור, שצריכים להתמודד עם כל המערכות.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא מסוגלים, אנחנו במצב של התמוטטות.

נעמי בלומנטל: גם כאן צריך משאבים.

נעמי בלומנטל: והרווחה, ואני רוצה להגיד לכם, מערכות הרווחה קרסו לחלוטין.

נעמי בלומנטל: המדינה לא נותנת כרגע פתרון.

נעמי בלומנטל: השאלה היא אם יש קרנות כלשהן לממן את זה.

נעמי בלומנטל: אני אומרת לכם, אם היה לנו עובד רווחה שהיה אמור להיות אחראי על 25 מקרים, עכשיו יש עובד רווחה על 150 מקרים.

אופירה רובינשטיין: מתוכן כ1,100- רשומות.

אופירה רובינשטיין: כמובן שאנחנו לא

נעמי בלומנטל: חנה בן ארי: אני רוצה להציג בפניכם את ההבדל בין

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: ילד משלם מחיר רגשי והתנכרות והוא מאבד

נעמי בלומנטל: חנה בן ארי: אני אתייחס לדברים שלך ואני אתן דוגמה.

נעמי בלומנטל: לקיים כזה דיון ובוודאי היה חשוב לשמוע את ההורים, את הילדים, לראות נתונים.

נעמי בלומנטל: לפי דעתי, גם אם נקבל היום איזשהן מסקנות, הן גם לא של הרבה מאוד שנים.

נעמי בלומנטל: גם אם נקבל היום שיש יותר נשירה בקריית משה לעומת אותם תלמידים שלומדים בעיר בבית ספר אחר, ששם יש פחות נשירה - אני לא יודעת אם זה מה שייתן לנו את מה שאמור להיות בסופו של דבר.

נעמי בלומנטל: לי יש קושי במסקנות שלך.

נעמי בלומנטל: בדיקות של הישגים לימודיים של ילדים, התפתחות שפתית וכישורים אחרים, גם כישורים חברתיים וגם כישורים התנהגותיים.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: אנחנו לא ניכנס לזה יותר מדי כי יש עוד

נעמי בלומנטל: שלמה מולה: טוב שהגענו לדיון הזה.

נעמי בלומנטל: אני יודע שהתקיימו

נעמי בלומנטל: אני חושב שאם אנחנו ניכנס לכל הבעיות, אנחנו לא נצא מזה.

נעמי בלומנטל: אני מציע שבאמת יהיה איזשהו מיקוד, במיוחד בנושא תעסוקה.

נעמי בלומנטל: גם בשנת 98, גם ב99- וגם עכשיו, מצב האבטלה הוא בעייתי מאוד.

שוקי פורר: שלמה מולה: אינני רוצה להיכנס לזה.

שוקי פורר: בעיית האבטלה היא

שוקי פורר: היו"ר נעמי בלומנטל: לי באמת נראה שכל הנושא של סגירת בתי

שוקי פורר: לנסות ולהתמקד בבעיה.

שוקי פורר: כל הילדים היום בגילאי בית ספר - האם כולם מקבלים תגבור לימודים או לא?

שוקי פורר: מה הכסף שחסר?

שוקי פורר: דבר שני, אני מכיר את אזורי הרישום של רחובות.

שוקי פורר: האמינו לי, אני יודע בדיוק מי נרשם לבית ספר ממלכתי-דתי ומי לא.

שוקי פורר: אינני אומר שנכפה את רצוננו על ההורים שרוצים בית ספר כזה או אחר, אבל נטיית לבנו צריכה להיות כזו שיתאפשר להורים כמה שיותר פיזור, ושילמדו גם בבתי ספר יוקרתיים אחרים, שלא קלטו את יהודי אתיופיה.

שוקי פורר: אני יודע שיש כמה בתי ספר שלא קלטו עולי אתיופיה.

שוקי פורר: שלכם?

9315: היו"ר נעמי בלומנטל: תגיד, אתה היית יכול לדאוג בנושא

9315: שלמה מולה: קודם כל, פדרציית טורונטו אימצה את שכונת

שוקי פורר: היו"ר נעמי בלומנטל: נראה לי שהם בנויים לזה, האמריקאים,

שוקי פורר: קריאה: לא צריך להגיע לארצות הברית.

שוקי פורר: יש לנו פה

שוקי פורר: מארצות הברית נקבל דברים אחרים.

מרינה סולודקין: מאוד, וברצוני להתייחס לכמה דברים ששמעתי היום.

מרינה סולודקין: בנושא של מחשבים, גם הכנסת יכולה להשתתף ולתת מחשבים לקריית משה מקרן יושב ראש הכנסת.

מרינה סולודקין: ליד יושב ראש הכנסת קיימת הוועדה שבודקת לפי קריטריונים את המשפחות שאין להם מספיק משאבים.

מרינה סולודקין: דבר שלישי, אני רוצה לומר לך, אני מבינה את נושא הפיזור של הילדים.

מרינה סולודקין: אני מכירה את הנושא בקהילה של עולי ברית המועצות.

מרינה סולודקין: יש כמה ערים שקיים בהן מצב של ריכוז עולים.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לחשוב עם מעמד מיוחד של בתי ספר שקולטים.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לממן בצורה מיוחדת את בתי הספר האלה, שימשכו ילדים.

מרינה סולודקין: דבר אחרון, אני אוהבת מאוד אידיאליסטים - שמעתי כמה היום.

מרינה סולודקין: הדיבורים על 120 חברי כנסת, הם ידאגו, אנחנו כולנו אחים.

מרינה סולודקין: תראו, זה אמת, אבל במציאות הארצית טוב יותר - ואני אומרת לכם באחריות - שמפלגה שנתנה שני מקומות ברשימה שלה, אני חושבת שאתם צריכים להילחם בכל המפלגות, שיהיו לכם נציגים - זה הכרחי.

מרינה סולודקין: אפשר לעבוד - אני יכולה לעזור לאלה שמובילים.

מרינה סולודקין: בפוליטיקה יש מציאות.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, אפשר לעזור לחבר כנסת שרוצה לעבוד, שלא נמצא כל הזמן בחוץ לארץ - אתם יודעים על מה אני מדברת.

מרינה סולודקין: אפשר לעזור, אפשר לעבוד ביחד, אבל אתם צריכים מנהיגים משלכם.

דפני מושיוב: ברחובות זה העבודה המקצועית שנעשית.

דפני מושיוב: אנחנו אימצנו כמה פרויקטים שהתחילו, נבנו ברחובות, והרחבנו אותם ארצית.

דפני מושיוב: אם זה תחום הגישור לפנימיות, שפותח ברחובות, אם זה תחום של מניעת האלימות ואם זה בנושא התכנית שמיועדת לילדים שלדעתי, "נפלו בין הכיסאות".

דפני מושיוב: אנחנו לומדים ממה שנעשה ברחובות ומשתפים גם את משרד החינוך כדי לראות איך ביחד משרד העבודה והרווחה ומשרד החינוך נוטלים בזה חלק, כי באמת הילדים הם מתחת לגיל שפיטה ויש בזה בעיה.

דפני מושיוב: התופעה היא לא רק ברחובות, זה גם ביבנה, בבאר שבע ובמקומות אחרים.

דפני מושיוב: דבר אחרון שברצוני לומר, חשוב לדבר על הילדים, אבל הילדים אינם לבד, הם חלק ממשפחה וחלק מקהילה, וצריך תמיד לקשור את הילדים למה שנעשה במשפחה.

דפני מושיוב: כל פעילות שאנחנו עושים עם הילדים, צריך לשאול איפה ההורים שלהם.

דפני מושיוב: אמנם יש ברחובות תכניות שחושבות ועושות - ישנה תכנית משותפת שאנחנו עובדים ב"משעול", שהיא איזשהו דגם שהיום המוקדים הקהילתיים ירחיבו, אבל באמת זו רק התחלה.

דפני מושיוב: אני חושבת שהנושא של תעסוקה חייב למצוא דיון נפרד ויש להזמין את משרד העבודה, את משרד הקליטה, את הג'וינט, שיוזם, ולראות איך בונים מודלים רגישי תרבות לאוכלוסיות - לא רק לאתיופים, לצערי, זה גם לעולי קווקז ולאחרים.

נעמי בלומנטל: מיקונן אחיאון:

נעמי בלומנטל: אני הממונה על קליטת עולי אתיופיה במשרד

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: זה לא בישיבה של היום.

נעמי בלומנטל: גברת דליה

נעמי בלומנטל: משה, אני מאוד מצטערת.

נעמי בלומנטל: משה, אנחנו מנסים לטפל בדרכים אחרות.

נעמי בלומנטל: הרי כסף לא חסר, בית ספר קיים - אני מקבל את ההצעה של מר שלמה מולה, להביא את המורים הטובים.

נעמי בלומנטל: במקום להסיע את הילדים, לתת שכר עידוד למורים ולבנות בית ספר לדוגמה, ששאר האנשים יבואו ללמוד, ואז נוליך את הבעיה לכיוון אחר.

נעמי בלומנטל: קריאה: סליחה, העדה הגישה בג"צ נגד השר צבן, מה אתה מדבר?

נעמי בלומנטל: השר צבן נתן משכנתאות רק לאזורים מסוימים במגמה לפזר את האוכלוסייה.

נעמי בלומנטל: העדה הגישה בג"צ נגדו והוא נסוג מההחלטה.

נעמי בלומנטל: שנוצרו שכונות מזוהות.

נעמי בלומנטל: באשמתנו, בני העדה.

מיקונן אחיאון: המשכנתאות המוגדלות, המצחיקות.

מיקונן אחיאון: מכירים את הבעיה, והיום עומדת לדיון הבעיה של קריית משה.

מיקונן אחיאון: אגב, קיימנו פה הרבה דיונים, שאם אפשר יהיה לרעננה ולרמת השרון ומה לא העלינו פה.

מיקונן אחיאון: אבל עובדה שזה ממשיך וזה באמת קשה.

מיקונן אחיאון: לך תיתן למי שעכשיו נמצא בחצרות יסף, במקום 120,000$, שהיום זה המענק, 300,000$.

מיקונן אחיאון: שנים אין להם פתרון.

מיקונן אחיאון: אני בא ואומר שממשלת ישראל חייבת למצוא פתרון.

נעמי בלומנטל: מיקונן אחיאון: נכון, אני מוביל הליך כזה.

נעמי בלומנטל: לכן אני בא ואומר,

9315: מההיכרות שלי, מהביקורים שלי, ממה שאני שומע בישיבות השונות, הבעיה היא בעיה ארגונית בתוך העירייה.

9315: לא יכול להיות שיהיו 38 ארגונים שכל אחד בא עם תקציב אחר והבעיות הכי בוערות עדיין נמשכות ועוד חורגות.

9315: אני רוצה להאמין שזאת בעיה ארגונית, כי אחרת המסקנה היא שאנחנו אנשים מיוחדים שאי אפשר לטפל בנו בשום מקרה.

9315: כך.

9315: מסגרות של אחר הצהריים.

9315: זה לא בכל מקום.

9315: בכל מקום עושים תיאום: זה נכנס וזה לא נכנס.

9315: שם יש לנו באמת הרבה ארגונים והרבה עמותות, ואני מוכרח להגיד לך, ראש העיר, אם אתם תקחו אחריות על כל עולה ועולה ותדאגו שאכן הוא מקבל טיפול כמעט אישי, אני אומר שלא תהיה בריחה תקציבית ואפשר יהיה לטפל.

9315: אני אתן דוגמה פרטנית כדי להמחיש למה אני מתכוון, שלא לכל דבר צריך כסף, כי יש 38 ארגונים שם.

9315: ילד אחד בן 9-8 שנכתב עליו בעיתון, הוא עבריין, תפסו אותו על שכרות, והמשפחה איננה רוצה אותו, הוא צריך לצאת לפנימייה.

9315: אני מרים טלפון למשרד החינוך, מרים טלפון לרווחה בתוך העירייה, מוצא כל מיני גרסאות שמסבירות למה הילד נשאר עדיין בבית.

9315: אני הולך לבית, לוקח את הילד, מעביר אותו לפנימייה, בסופו של דבר הוא יוצא מהבית.

9315: אין צורך בכסף בשביל זה.

9315: אני חושב שצריך לטפל באופן אישי ולתת תשומת לב כמעט אישית כדי לטפל.

9315: שמעון מנברו:

9315: עוד מעט אנחנו נשמע אנשים מרחובות ואתם

9315: וונדה אקלה: אני עובד ב"שתיל", ואני מזדהה עם מה שאמר מר שמעון מנברו.

9315: היום יש איזושהי סיסמה "שיתוף הקהילה".

9315: אנחנו גם מדברים בצורה כזאת, בלי שאפילו שמענו את הקהילה - האם היא רוצה את הדבר הזה או לא.

9315: אני קצת מתמחה בכיוון הזה, ואני חושב שלקחת בן אדם למשרה מסוימת זה לא נקרא "שיתוף קהילה".

9315: שיתוף קהילה זה קבוצה שיושבת, מנתחת את הבעיה ואומרת: זו הבעיה שלי.

9315: נכון שזה דורש מאמץ רב והשקעה רבה.

9315: רוצים לראות אתכם.

9315: שאנחנו גם יכולים לנצל את הקבוצה, כלומר, שאנשים ישבו בכל דיון שמתנהל בנושא של הקהילה ונשמע את הקהילה אומרת שזה מה שהיא רוצה.

9315: היום אנחנו שמענו ניתוחים.

9315: את מי מנתחים?

9315: את הקהילה, לפני שעושים אבחון שדרוש ניתוח.

9315: יש אדם מבוגר שכל מה שאמרנו כרגע אינו רלוונטי בשבילו.

9315: אולי גם נעלה את הנקודה שלו, נבדוק איך מטפלים גם בבעיות שלו.

9315: תושבת השכונה?

9315: היו"ר נעמי בלומנטל: גברת בתיה איוב, סליחה, אנחנו לא נעלה את

9315: יעקב אליאס: שמי יעקב אליאס, אני עובד בקריית משה.

נעמי בלומנטל: יעקב אליאס: עובד סוציאלי חינוכי.

נעמי בלומנטל: דובר על פיזור ילדים

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: לא, דיברנו גם על האבטלה ועל הצפיפות בבית

נעמי בלומנטל: יעקב אליאס: ההורים, לפי דעתי, גם הם צריכים ללמוד.

יעקב אליאס: היו"ר נעמי בלומנטל: אתה עובד עירייה, אתה נמצא במקום - בוא תציע לנו משהו קונקרטי.

יעקב אליאס: מה חסר?

יעקב אליאס: בוא ננסה לפתור את זה.

יעקב אליאס: מובטלים צריכים להיות במעגל העבודה.

יעקב אליאס: אם לא בעבודה, הם צריכים להיות באולפן או בלימוד מתקדם.

יעקב אליאס: לא ייתכן שאם חד הורית שמקבלת הבטחת הכנסה, לא הולכת לעבודה אלא רק מביאה ילדים.

יעקב אליאס: מה המסר שמקבל הילד שנולד לבית כזה?

יעקב אליאס: או אנשים מובטלים שמשחקים קלפים - הילדים שלהם רואים אותם.

יעקב אליאס: איזה מסר הם מעבירים לילדים?

יעקב אליאס: יעקב אליאס: הפתרון לפי דעתי - ואני מדבר מתוך ניסיון - הרי יש פה שלושה גורמים שאי אפשר להפריד ביניהם: בית הספר, הורים וילדים.

יעקב אליאס: אם אנחנו לא נחזק את הסמכות של ההורים, אני אומר לכם מתוך הניסיון - אני יכול להביא דוגמה: ילד שהמורה השהתה אותו משום שהוא "הלך מכות", לא סיפר לאמא שלו שהוא הושהה.

יעקב אליאס: הוא היה עצוב ומרוגז, האם שאלה אותו מדוע הוא מרגיש כך והוא ענה: אל תשאלי אותי, תפסיקי, אני לא רוצה לדבר איתך.

יעקב אליאס: אחר כך החבר שלו סיפר לאמא מה קרה.

יעקב אליאס: אותה אמא השתתפה בקבוצת הורים שאני הנחיתי, היא דיברה איתו בצורה שהוא יכול להבין: אתה כועס, אבל תסביר לי מה כואב לך כי אני יכולה לעזור לך.

יעקב אליאס: ומה הוא ענה לה?

יעקב אליאס: את לא יכולה לעזור לי כי את לא יודעת לדבר עברית.

יעקב אליאס: והיא ענתה לו: יש לי קרוב משפחה שיודע לדבר עברית, נלך לבית הספר.

יעקב אליאס: היא הלכה עם הקרוב לבית הספר, שאלה את הילד בדיוק מה הוא רוצה שהיא תגיד.

יעקב אליאס: הוא דיבר איתה, התייעץ איתה והלכו לבית הספר.

יעקב אליאס: המורה לא הייתה מודעת לכאב הזה אבל הבעיה הזו נפתרה.

יעקב אליאס: כך הרבה ארגונים, בוא נשמע אולי בסוף - אתם יושבים ביניכם - אף ארגון לא לקח על עצמו את העניין הזה?

יעקב אליאס: אני אומרת לכם, המצב הוא קשה, אתם שומעים ממשרדי הממשלה, אין להם אפילו התקנים להכרחי ביותר.

יעקב אליאס: יכולים להוביל את המהלך, אני מצטערת מאוד.

יעקב אליאס: המהלך בוודאי צריך להיות ממשלתי-עירוני.

יעקב אליאס: על התשתיות שיש, הארגונים יכולים להצטרף, כי ארגונים באים והולכים, הם גם מתחלפים.

יעקב אליאס: מנסה למצוא פתרון, ולאור מה שאנחנו שומעים, אנחנו שוב מוצאים את עצמנו בתוך תוהו ובוהו.

יעקב אליאס: מבולבלים.

יעקב אליאס: שם, אם היו לילד בעיות, האמא, האבא, הילדים חינכו אותו, קראו אותו לסדר.

יעקב אליאס: אבל פה כל כך הרבה גורמים מעורבים: עובדת סוציאלית מעורבת, משטרה מעורבת, פקידת הסעד, מי לא?

יעקב אליאס: אז למי הוא ישמע?

יעקב אליאס: איזה שיקול דעת יש לו?

יעקב אליאס: המורים מבולבלים, המערכת מבולבלת, כולם מבולבלים.

יעקב אליאס: אני חושב שמשרד החינוך צריך לחזק את המורים בהבנה של הקוד התרבותי - אי אפשר ללכת רק לפי החוקים.

30095: צפיפות, אבטלה ובעיות חינוך.

30095: אני רוצה

30095: היו"ר נעמי בלומנטל: מיד נשמע את גברת חגית חובב, בנושא שיקום

30095: אברהם נגוסה: אני פשוט שואל: האם התחילו, כמה דירות

30095: היו"ר נעמי בלומנטל: מר אברהם נגוסה, אני אסכם את הדברים.

30095: איך אנחנו יכולים לעזור.

30095: היו"ר נעמי בלומנטל: מאה אחוז.

30095: אתם לא יחידים.

30095: גברת חגית

חגית חובב: מרכזת את השיקום החברתי, אבל בכל זאת, כמה מילים על השיקום הפיסי.

חגית חובב: בתחום השיקום החברתי, השכונה בשלמותה כלולה בפרויקט שיקום השכונות.

חגית חובב: בתחום הפיסי, התחלנו בשני מתחמים.

חגית חובב: אין זאת אומרת שלאחר שנשלים אותם, לא נרחיב לאזורים אחרים בשכונה.

חגית חובב: זו ראשית הפעילות.

חגית חובב: מסוים - האם מגדילים גם דירות, או שזה רק

חגית חובב: חגית חובב: אני אענה.

חגית חובב: בתחום הפיסי, התקציב מיועד גם לשיפוץ חיצוני של הבתים, פיתוח הסביבה וגם להרחבות.

חגית חובב: הבעיה המרכזית בהרחבות היא, קודם כל, השאלה האם יש או אין תכנית בניין ערים.

חגית חובב: הכנתה של התכנית הזאת נמשכת תקופה ארוכה.

חגית חובב: לאחר מכן, נשאלת השאלה האם העולים מאתיופיה, תושבי השכונה, שרבים מהם, כפי ששמענו, אינם עובדים, יוכלו לקחת הלוואות שיצטרכו להחזיר אותן.

חגית חובב: בנוגע לבעיה זו, קיימנו לאחרונה דיון במשרד, כי לא די יהיה שתהיה תכנית בניין ערים ויוכלו להרחיב את הדירות, הם יצטרכו הלוואות גדולות ויצטרכו להחזיר אותן, וממה יחזירו?

חגית חובב: כאן השאלה היא האם אפשר יהיה להגמיש את הקריטריונים לגבי גודל ההלוואה, הריבית וגודל ההחזר החודשי והפריסה שלו.

חגית חובב: הנושא הזה נמצא כרגע בדיון.

חגית חובב: תכנית בניין הערים עדיין לא הסתיימה, ואני מבטיחה שתהיה תשובה לנושא.

חגית חובב: אגף אכלוס גם מושפע, וההלוואות אצלו נקבעות על ידי משרד האוצר - המשרד אינו קובע בעצמו.

חגית חובב: אנחנו ניתן לכם תשובה לגבי גובה ההלוואות וצורת ההחזר שלהן.

חגית חובב: הסיוע שלנו?

חגית חובב: היו"ר נעמי בלומנטל: אם יש לך משפחה שגרה בדירה של

חגית חובב: חגית חובב: כרגע מכינים את תכנית בניין ערים.

חגית חובב: הבעיה

חגית חובב: היו"ר נעמי בלומנטל: איפה אנחנו יכולים פה לעזור?

חגית חובב: אני מציעה שנצא בעניין הזה בפנייה למשרד האוצר שיקבלו משכנתאות שיהפכו למענק לצורך הרחבת הדירות.

חגית חובב: פיזור נכון של התושבים, אז את הדירות הממשלה תיקח, התושבים יקבלו את המענקים.

חגית חובב: יש הרבה שכונות אחרות.

חגית חובב: או שעמידר תרכוש אותן.

חגית חובב: גם בחוק הדיור הציבורי יש סעיף שאומר שהממשלה תקנה דירות.

חגית חובב: חגית חובב: צריך לדבר כאן על לכשתסתיים תכנית בניין הערים, שתהיינה הלוואות שבהן יהיה גדול יותר חלקו של המענק והלוואות עם תנאי החזר נוחים יותר.

חגית חובב: אחרת לא נוכל לפתור את בעיית צפיפות הדיור בתנאים הקיימים.

חגית חובב: זו בעיה אחת.

חגית חובב: בתחום החברתי, אנחנו גם כן הקצבנו 780,000 שקל, וכאן אני מתחברת לדברים שאמרה גברת דפני מושיוב.

חגית חובב: יש גידול בתקציב, גם במשרדי הממשלה השותפים בפרויקט וגם במשרד השיכון, בתחום החברתי.

חגית חובב: לנו אסור להעסיק עובדים - אני מודה שאני עושה עבירה.

חגית חובב: אנחנו מעסיקים בתקציב משרד השיכון עובדים, למרות שזה אסור.

חגית חובב: אני בהחלט - וכאן יכול להיות הסיוע שלכם - בשיקום שכונות יש משרות - היו בעבר 310 משרות, היום יש 260 משרות לכל מאה השכונות בארץ.

חגית חובב: מטבע הדברים, גם אצלם, למרות שהגדלנו את התקציב, לא נוכל לתת להם משרות, והם צודקים.

חגית חובב: ייתכן שצריך פשוט לייעד במשרד הרווחה - אני לא מבקשת אפילו תוספת כסף - לעובדים סמך-מקצועיים.

חגית חובב: שתהיה מכסה בתקציב שיקום שכונות לעוד 20 עובדים שכונתיים בארץ, גם בשכונות אחרות שיש בהן ריכוז של עולי אתיופיה.

חגית חובב: אלה עובדים שעלותם אינה גבוהה, הם מבני העדה, וכך נותנים להם גם כן, לאותם אנשים, בעיקר צעירים - זה מתאים לסטודנטים - איזושהי עבודה באותה תקופה, והם מהווים את המגשרים בין התושבים, עם אותה רגישות תרבותית הנדרשת, גם לגבי בתי הספר, גם בתחום התעסוקה.

חגית חובב: אני לא באה בבקשה לתוספת תקציב, אלא בבקשה שיחזירו את אותם תקנים שהיו לנו - אני לא מבקשת כסף - וייעדו אותם לעובדים סמך-מקצועיים במשרדים לעולי אתיופיה.

חגית חובב: היו"ר נעמי בלומנטל: בדברים האלה אתם צריכים לפנות אלינו.

חגית חובב: חגית חובב: אני אכין את זה.

חגית חובב: לבסוף אני רוצה לשבח באמת

חגית חובב: יעל סלע: אני מנהלת רווחה חינוכית ברחובות.

חגית חובב: הייתי רוצה לנצל את זכות הדיבור בקצרה ולחזור לנושא של ההסעות, אם אפשר, כי אם דיברת על דוגמה של ניהול לפי חריגים, שזה דבר שבעצם מאוד מתבקש, אז אנחנו מוציאים כל מיני פרויקטים.

חגית חובב: כיום המצב הוא שהילדים מפוזרים, בתי הספר רוצים מאוד לעשות אינטגרציה חברתית של הילדים הללו עם שאר ילדי בית הספר.

חגית חובב: אז במקום שבשעה 13:30 הם יעלו על ההסעה חזרה לקריית משה ושאר ילדי בית הספר יישארו בבית הספר לחוגים והעשרות למיניהן, הם רוצים לאפשר להם להשתלב.

חגית חובב: זו דוגמה לכך שאם משרד החינוך היה יכול להגמיש את הקריטריון של שתי הסעות ביום בלבד אפשר היה להעניק לילדים האלה יותר.

חגית חובב: כל מיני פרויקטים עולים ונופלים בינתיים על הנושא הזה של ההסעות.

חגית חובב: זו דוגמה מאוד ספציפית, ואם אנחנו רוצים להיות ממוקדים כדי שנצא בהרגשה שיש משהו ביד מהפגישה, זה סוג של דבר.

חגית חובב: אם משרד החינוך היה יכול להגמיש את הקריטריון לפי סיפור חריג - כי זה סיפור חריג שילדי שכונה אחת מתפזרים בכל כך הרבה בתי ספר - אזי אני חושבת שבזה היינו משיגים רבות לנקודת זמן זו.

חגית חובב: אחראי אגף אחר בתוך משרד החינוך.

אסתר שוורץ: היו"ר נעמי בלומנטל: טוב, אנחנו נפנה בקשר להסעות למנכ"לית, שיקחו על עצמם את העניין.

אסתר שוורץ: מהנתונים האחרונים שקיבלתי מגברת יוכי גמליאל, שהיא אחראית על ההסעות אצלנו במחוז, על פי התקנות של משרד החינוך, יש רק שני פיזורים והם מבוצעים בפועל.

אסתר שוורץ: השארת הילדים לפעילות חברתית מחייבת הסעה שלישית.

אסתר שוורץ: אנחנו, המחוז, הגשנו בקשה חריגה ונענינו בשלילה.

אסתר שוורץ: גם בפגישה שקיימנו עם מר שמעון סלומון העלינו את הנושא וזה נתקל בקושי רב.

חיה שיפר: ברחובות.

חיה שיפר: אנחנו קולטים אחוז ניכר מכלל התלמידים האתיופיים.

חיה שיפר: קודם כל, אני רוצה להגיד משפט קצר לגבי הנושא לימודים בבית ספר בשכונה או בבית ספר מחוץ לשכונה.

חיה שיפר: אני בהחלט חושבת שבזה שאנחנו לקחנו את בית הספר קיבלנו מרכיב חשוב מאוד באיכות הקהילתית של השכונה, כי בית ספר בשכונה יש לו משמעות מאוד איכותית.

חיה שיפר: יש שני בתי ספר באזור, אחד בתוך השכונה, בית ספר על-אזורי ייחודי ועוד בית ספר לא רחוק.

חיה שיפר: השנה, הדרישה הגבוהה ביותר בין בתי הספר הייתה לשני בתי הספר האלה.

חיה שיפר: זאת אומרת, ההורים מצביעים ברגליים.

חיה שיפר: הם רוצים בית ספר קרוב לבית.

חיה שיפר: הם יודעים איזה מחיר הם משלמים בהסעות האלה.

חיה שיפר: רק אם תקחו בחשבון נתון של כמה ילדים, באופן טבעי, מאחרים בבוקר לבית הספר ואז הם נשארים בבית, וכאן הקשר בין הסעות לנשירה ולפשיעה.

חיה שיפר: בעניין הזה אני חושבת שאנחנו כן צריכים לעשות דיון מאוד משמעותי על הרווחים והמחירים של בית ספר בשכונה או מחוץ לשכונה.

חיה שיפר: זה הרצוי, אבל המצוי הוא שהילדים מפוזרים בין בתי הספר, ולכן אני כן חושבת שצריך לחזור לדיון על יום חינוך ארוך, כולל שירותי הסעדה, כי יום חינוך ארוך ברשויות אחרות לא כולל שירותי ארוחות.

חיה שיפר: התפקוד של התלמידים בהשתתפות בציוד, בספרי לימוד, בחוגים שמתקיימים בבתי הספר - זה עלויות לא גדולות וזה מספיק לאינטגרציה.

חיה שיפר: אם אנחנו כבר עושים אינטגרציה, אזי היא צריכה להיות איכותית.

חיה שיפר: יותר חומרי עזר לחוגים - הם מקבלים?

חיה שיפר: אתיופיה נקלטים בבית ספר גבוה, בתי הספר כורעים תחת המעמסה.

חיה שיפר: הם לא יכולים לעמוד בנטל הזה.

חיה שיפר: חיה שיפר: משרד החינוך, יש רשויות שגם הן מסבסדות.

אסתר שוורץ: היו"ר נעמי בלומנטל: לא, לא לדבר הספציפי, לתלמידים שנולדו

אסתר שוורץ: אתיופים, שיש להם קשיים דומים.

אסתר שוורץ: לבית הספר יש רשות להסב את שעות העולים גם לקבוצה הזאת.

אסתר שוורץ: יש שעות רבות של עולים שאפשר לעשות בהן שימוש.

אסתר שוורץ: אפשר להיעזר במה שיש בבתי הספר, וזה לא מעט.

אסתר שוורץ: יקבלו.

אסתר שוורץ: שהשנה מקבלים שעות עולים, בעוד שנה ידיעתם בעברית תהיה טובה יותר ושעות העולים תישארנה בבית הספר ואפשר יהיה להפנות אותם לילדים האלה, ילידי הארץ, שצריכים תוספת.

אסתר שוורץ: הקריטריונים לא מאפשרים.

אסתר שוורץ: להשתמש בהם, והגמישות נתונה.

אסתר שוורץ: עוד לא הבנתי.

אסתר שוורץ: מקבל פחות שעות.

אסתר שוורץ: גבוה יותר של בני העדה צריך יותר שעות

אסתר שוורץ: היו"ר נעמי בלומנטל: לא נגיע לזה.

אסתר שוורץ: טוב, בסדר.

אסתר שוורץ: אנחנו חייבים

אסתר שוורץ: אבאי זאודה: דובר כאן על החינוך, על כך שיש הרבה גופים שנכנסו לתוך השכונה, אבל אני רוצה לגעת במשרד החינוך.

אסתר שוורץ: משרד החינוך, ברמה הארצית - כל התלמידים יוצאי אתיופיה לא מגיעים לתיכון, מדוע?

אסתר שוורץ: אם כל התלמידים לא מגיעים לבגרות, אז מי אשם פה?

אסתר שוורץ: אנחנו צריכים לשאול את זה.

אסתר שוורץ: אם מדברים על שעות עולים, אזי יש הרבה דברים שלא מקובלים.

אסתר שוורץ: כדי לקבל את שעות העולה מוציאים אותו מהשיעור הרגיל.

אסתר שוורץ: עובדי רווחה.