ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 113, 2000-11-27 10:00

נעמי בלומנטל: שלום לכולם, אני פותחת את הישיבה למרות שחלק מהנוכחים לא הצליח להגיע, בשל עומס התנועה בדרך לירושלים.

נעמי בלומנטל: נוכחים בישיבה היום: מארגון יוצאי לוב, דוד הגואל – חבר הנהלת הארגון.

דוד הגואל: ראש הפדרציה של יוצאי לוב, רמי כחלון, נמצא בדרכו לישיבה.

דוד הגואל: עוד נמצאים כאן ד"ר מוריס רומני מאוניברסיטת בן גוריון.

נעמי בלומנטל: נמצא איתנו גם יעקב חג'ג' ילוף – היסטוריון.

דוד הגואל: מבני הקהילה נמצאים גם אבי פדהצור, שריכז את החומר לבית מורשת יהדות לוב; וכן שלמה צפן ורון אברהם.

נעמי בלומנטל: ועדת עלייה, קליטה ותפוצות מקיימת בדרך כלל ישיבות סדורות של הכנסת, בוודאי בנושאי חקיקה.

נעמי בלומנטל: בנושאים של עלייה חדשה אין הרבה מאוד חקיקה – משום שאין הרבה חוקים שמתייחסים לפלח מסוים של האוכלוסייה.

נעמי בלומנטל: אך יש נושאים שקשורים לעולים: אסירי ציון, חוק הווטרנים שהעברנו כאן – ותיקי מלחמת העולם השנייה.

נעמי בלומנטל: אגב, לגבי נושא זה, ייתכן בהחלט שמבין יוצאי לוב יש ותיקי מלחמת העולם השנייה שאולי אפילו לא ערים לזכויות שיש להם כרגע, מתוקף חוק הווטרנים שעבר לאחרונה.

נעמי בלומנטל: הכוונה כמובן לאנשים מבוגרים, אם עדיין נשארו בחיים.

נעמי בלומנטל: יש להם היום לא מעט זכויות שכדאי היה לנצל.

נעמי בלומנטל: אינני יודעת אם ראשי הקהילה יודעים זאת.

נעמי בלומנטל: זו אם כן החקיקה שנעשית כאן בוועדה.

נעמי בלומנטל: נושאים נוספים שעולים הם מצוקות של עולים חדשים.

נעמי בלומנטל: כידוע, הגיעו ארצה כמיליון עולים חדשים, החל מגל העלייה הגדול בשנים 1990-1989.

נעמי בלומנטל: אם כן, מדובר בעשר שנים של עלייה מסיבית מאוד, וברוכה כמובן.

נעמי בלומנטל: יש לה בעיות משלה, ויש כמובן את עולי אתיופיה.

נעמי בלומנטל: אבל מדי פעם בפעם אני מעלה בוועדה לדיון נושא שונה, הקשור באחת מן העליות שהגיעו בעבר.

נעמי בלומנטל: עשינו למשל כנס גדול מאוד ליהודי בוכרה.

נעמי בלומנטל: בשלב זה מצטרפת ח"כ סולודקין, ונוכח בישיבה גם ח"כ בריילובסקי.

נעמי בלומנטל: אמרתי לחברי הכנסת שכדאי שיגיעו גם לדיונים על עליות שלא קשורות אליהם כי אין לנו כאן חבר כנסת בן העדה הלובית.

נעמי בלומנטל: לכן חשוב שיהיו כאן

נעמי בלומנטל: גם חברי כנסת אחרים בתוקף תפקידם, שעלו בעליות אחרות.

מוריס רומני: ח"כ יצחק כהן מש"ס הוא בן העדה הלובית.

נעמי בלומנטל: לא ידעתי זאת.

נעמי בלומנטל: הרעיון שבבסיס הישיבה הוא ראשית להביע הוקרה, וללמוד קצת על ההיסטוריה של העדה הלובית.

נעמי בלומנטל: היום הוא יום הסיגאד של עולי אתיופיה.

נעמי בלומנטל: זהו יום הזיכרון לעולים, והוא לזכרם של כ4,000- איש שנפטרו בדרך לארץ.

נעמי בלומנטל: יעקב ברנס, יוצא לוב, מנתניה, סיפר לי שבנתניה הקימו אנדרטה לזכר יוצאי לוב שנספו ונהרגו בפרעות בלוב – בטריפולי ואולי גם בערים אחרות – בתקופה שלפני קום המדינה ועם קום המדינה.

נעמי בלומנטל: אך למעשה איש לא מדבר על זה, וזה לא נמצא בתודעה שלנו.

נעמי בלומנטל: לכל עלייה היו ויש את המצוקות שלה.

נעמי בלומנטל: נמצאת כאן נטשה כשר, נציגת משרד האוצר, והיא שומעת השכם והערב בקשות לסיוע מן האוצר.

נעמי בלומנטל: בדרך כלל מדובר במצוקה של עולים חדשים – משכנתאות מועדפות וכו'.

נעמי בלומנטל: אך מדי פעם עולה בוועדה גם פנייה לאוצר לסייע בתקציבים לחקר מורשת.

נעמי בלומנטל: זה קיים בוודאי לגבי מוסד "יד ושם".

נעמי בלומנטל: יש כאן הצעת חוק לגבי הקמת אנדרטה למורשת יהדות אתיופיה, למשל.

נעמי בלומנטל: לאור מה ששמעתי וההיכרות שלי עם בני העדה מצאתי לנכון להעלות בחלק הראשון של הישיבה זו את ההוקרה לעדה הלובית.

נעמי בלומנטל: בזכות כל עולי לוב שאני מכירה – ויש לי גם בת מאומצת שהוריה מטריפולי – מצטיירת בעיני קהילה נהדרת שהגיעה ארצה.

נעמי בלומנטל: העולים חיו בתחילת הדרך בתנאים קשים מאוד - והם הגיעו משפע.

נעמי בלומנטל: צריך להביע לכך את מלוא ההערכה, ויחסית כמעט שאין תלונות מצד העדה הלובית.

נעמי בלומנטל: זאת אולי הסיבה שענייני העדה לא עלו על סדר יומה של הכנסת – לא בוועדות כנסת ולא במליאה.

נעמי בלומנטל: כל אחד מן העולים יוצאי לוב חי בצניעות רבה מאוד, מתוך כבוד עצמי – למרות שאין לעשות הכללות שכאלה.

נעמי בלומנטל: העולים הבינו שעליהם להתמודד עם הקושי שלהם, ולא פנו אל אחרים כדי שיפתרו את בעיותיהם.

נעמי בלומנטל: היום העליות משוכללות יותר, גם מבחינה פוליטית.

נעמי בלומנטל: יש עליות שיש להן הרבה מאוד כוח פוליטי.

נעמי בלומנטל: הם חשים שהם סובלים ורע להם – ומבקשים לכן בקשות מהמדינה.

נעמי בלומנטל: והם לא מבקשים רק את המינימום אלא גם מנסים – אולי מגיע להם יותר?

נעמי בלומנטל: אנחנו עוסקים כאן

נעמי בלומנטל: במדענים עולים, בהכשרה מקצועית לעולים, בנשירה של עולים מבתי הספר.

נעמי בלומנטל: אבל אתם, יוצאי לוב, שהגעתם רובכם עם קום המדינה – מכם לא שמענו מילה.

נעמי בלומנטל: אלה היו גם ימים אחרים.

נעמי בלומנטל: היום במדינת ישראל בשנות האלפיים יוצאי לוב הקימו מרכז מורשת יהודי לוב.

נעמי בלומנטל: האם המדינה נותנת לכם איזה שהוא תקציב?

נעמי בלומנטל: האם נעשה איזה שהוא מחקר מקיף, ואם כן – האם המדינה משתתפת במימונו?

נעמי בלומנטל: לאור כל השאלות האלה מצאתי לנכון להעלות את הנושא על סדר היום.

נעמי בלומנטל: כמו שאמרתי בתחילת דבריי נחלק את הישיבה לשניים.

נעמי בלומנטל: אנחנו מוגבלים בזמן, ואם תהיה לנו עוצמה פנימית וגם תקציבית נוכל לערוך יום דיון גדול יותר באודיטוריום או בחדר ההרצאות – כמו שנעשה לגבי יהודי בוכרה.

נעמי בלומנטל: לכן, אני מבקשת בשלב ראשון לשמוע מעט על ההיסטוריה של יהודי לוב, ולאחר מכן לשמוע מכם מה בקשותיכם ממדינת ישראל.

נעמי בלומנטל: אפשר גם לחשוב על חקיקה, אבל אני מאמינה שנוכל להשיג סיוע, גם בנושא מחקר וכו', מבלי להזדקק לחקיקה.

נעמי בלומנטל: אני מבקשת מדוד הגואל, תת אלוף במילואים, לסייע בהצגת הדוברים וסדר הנושאים.

דוד הגואל: יש כאן חברים מהנהלת הקהילה, וכאלה שעסקו ועוסקים במחקר.

דוד הגואל: נוסף להם יש כאן נציגים של הקהילה ממקומות שונים בארץ.

דוד הגואל: הקהילה בארץ מונה היום כ100,000- איש, ויש ויכוח על המספר המדויק.

דוד הגואל: הם פזורים ברחבי הארץ.

דוד הגואל: במושבים: החל ממושב דלתון בצפון ועד חצב בדרום; ובערים: בת ים, רמת גן, נתניה ועוד.

דוד הגואל: יוצאי לוב הגיעו ארצה בכמה עליות: בשנות ה30-, בשנת 1948, בשנים 1951-1950 – תקופות שונות על עלייה ברוכה.

דוד הגואל: הרוב המוחלט של העלייה הגיע במגמה ציונית, כשהכותרת היא עלייה לארץ ישראל.

דוד הגואל: אנחנו עלינו בשנות ה30- ואבי ז"ל שלח ארצה מסמר, באמצעות מישהו שעלה לפניו, כדי לתקוע אותו בכותל המערבי, כך שיהיה קשר בין המסמר לבין עלייתו ארצה מאוחר יותר.

דוד הגואל: נמצאים אתנו שני היסטוריונים שעוסקים בחקר יהודי לוב.

דוד הגואל: יעקב חג'ג' ילוף חיבר כמה ספרים וכמה פרקים מעניינים מאוד, שריתקו גם אותי – למרות ששמעתי את הסיפורים.

דוד הגואל: לאחרונה התפרסם ספרו "תולדות יהודי לוב".

דוד הגואל: לידו יושב ד"ר רומני מאוניברסיטת בן-גוריון שגם הוא מן החוקרים הרציניים של יהדות לוב, ועוסק גם בתחומים אחרים.

דוד הגואל: נשמע משניהם סקירה היסטורית על הפרעות שהיו בלוב, כולל במלחמת העולם השנייה.

דוד הגואל: לאחר מכן נדון בשאלה איך רצוי וצריך להנציח את היהדות המופלאה הזאת.

דוד הגואל: כמו שאמרה היו"ר, היא באמת קהילה שקטה.

דוד הגואל: יש הרבה פעילויות, בתחומים שונים, אנשי העדה נמצאים בכל מקום: בצבא, בסוכנות, בכלכלה, בחינוך, בכנסת.

דוד הגואל: אלה אנשים שנוהגים לדבר בגובה העיניים עם כל אחד - ואני יכול להעיד על חבריי מהקהילה בוודאי.

יעקב חג'ג' ילוף: אתן כעת סקירה קצרה על הרקע של תולדות יהודי לוב.

יעקב חג'ג' ילוף: המסורות אומרות שנמצאו בלוב קהילות עתיקות יומין שמגיעות אפילו עד ימיו של שלמה המלך.

יעקב חג'ג' ילוף: יהודי לוב עברו כיבושים רבים.

יעקב חג'ג' ילוף: הקהילות הראשונות היו בעיקר בקירינאיקה בתקופה היוונית-ההלניסטית ובתקופה הרומית.

יעקב חג'ג' ילוף: בתקופה הרומית רואים גם התפשטות לכיוון טריפוליטניה.

יעקב חג'ג' ילוף: לא ארחיב בנושא, ואתקדם להיסטוריה החדשה.

יעקב חג'ג' ילוף: בעת הכיבוש האיטלקי בשנת 1911 הפכה לוב לקולוניה איטלקית.

יעקב חג'ג' ילוף: יש עליות ומורדות ביחסים עם השלטון האיטלקי.

יעקב חג'ג' ילוף: מצד אחד הגיעה המודרנה, ולוב יוצאת בתקופה זו מימי הביניים.

יעקב חג'ג' ילוף: היהודים נהנים מהשינוי, בעיקר בכל מה שנוגע לחינוך, כלכלה וחברה.

יעקב חג'ג' ילוף: אולם משנות ה30- חלה הרעה ביחסים בין האיטלקים לבין היהודים, והדבר מתבטא בחוקים שונים.

יעקב חג'ג' ילוף: חוקי השבת, למשל, הכריחו את התלמידים היהודים להופיע בבתי הספר התיכוניים גם בשבתות – מה שלא היה קיים קודם.

יעקב חג'ג' ילוף: הדבר גרם לרוב רובם של היהודים, לעזוב את בתי הספר התיכוניים.

יעקב חג'ג' ילוף: חלקם נקלטו במוסדות התנועה הציונית, במחלקת החינוך של "בן יהודה", וחלקם עלו ארצה – כמו משפחתו של דוד הגואל.

יעקב חג'ג' ילוף: החוקים נחקקו בשנת 1932, וסביב שנה זו עלו הרבה משפחות ארצה, ולו רק כדי לחנך את ילדיהם חינוך יהודי-מסורתי בארץ ישראל.

יעקב חג'ג' ילוף: בשנת 1938 מגיעים חוקי הגזע ללוב.

יעקב חג'ג' ילוף: מוסוליני מתקרב להיטלר, ומתחיל לחץ של היטלר על מוסוליני להחיל את חוקי הגזע – שמקבילים לחוקי הגזע של נירנברג.

יעקב חג'ג' ילוף: בתחילה לא אכפו את החוקים בצורה יסודית, כי החלק של היהודים בכלכלה היה משמעותי וחשוב.

יעקב חג'ג' ילוף: מסיבה זו המושל האיטלקי לא רצה לחוקק את חוקי הגזע המפלים באותה תקופה.

יעקב חג'ג' ילוף: רק כאשר איטליה הצטרפה למלחמה, ביוני 1940, נאכפים חוקי הגזע ונוספות להם תקנות מחמירות עוד יותר.

יעקב חג'ג' ילוף: לוב הופכת לאחת מזירות המלחמה בצפון אפריקה, ויהודי לוב סובלים מן המלחמה עצמה – ההפגזות וההפצצות של בנות הברית מצד אחד, ועבודות כפייה בחזית מצד שני.

יעקב חג'ג' ילוף: יהודי לוב נשלחו בעיקר לחזית המערבית – גבול מצרים-לוב.

יעקב חג'ג' ילוף: יהודים שהייתה להם נתינות צרפתית גורשו לתוניסיה.

יעקב חג'ג' ילוף: הם שהו שם במחנות או בתוך האוכלוסייה עצמה.

יעקב חג'ג' ילוף: כשתוניסיה הפכה להיות תחת שלטון גרמני ישיר הם סבלו מחוקי וישי והגיעו תחת השלטון הגרמני הישיר גם למחנות כפייה.

יעקב חג'ג' ילוף: יהודים בעלי נתינות בריטית גורשו בתחילה לאיטליה, ושם היו במחנות הסגר, אחר כך במחנות כפייה ולבסוף, כשאיטליה הפכה להיות תחת שלטון גרמני ישיר - נשלחו רבים מהם, מאות יהודים, למחנות ההשמדה ברגן-בלזן ואינסבורג-פלייכנהאור.

יעקב חג'ג' ילוף: יהודים שהיו להם מקצועות ייחודיים הועברו במהלך המלחמה לאיטליה.

יעקב חג'ג' ילוף: כשהיהודים האיטלקיים הובלו לאושוויץ, גורלם של חלק מהיהודים האלה היה דומה.

יעקב חג'ג' ילוף: ייתכן שזוהי נקודה שהרבה אנשים אינם יודעים: יש יהודים יוצאי לוב שהיו במחנות השמדה: ברגן-בלזן, אינסבורג-פלייכנהאור וגם - במקרים בודדים, לא רבים - אושוויץ.

יעקב חג'ג' ילוף: אבל היה דבר חמור עוד יותר: הבריטים כבשו את קירינאיקה בתקופה שבין דצמבר 1940 לאפריל 1941.

יעקב חג'ג' ילוף: בתוך הצבא הבריטי היו גם חיילים ארץ-ישראליים.

יעקב חג'ג' ילוף: כמובן שהיהודים קיבלו בהתלהבות ובשמחה את החיילים האלה.

יעקב חג'ג' ילוף: אך ברגע שהבריטים נסוגו והאיטלקים כבשו את קירינאיקה, האיטלקים נקמו ביהודים שקיבלו בהתלהבות כזאת את הצבא הבריטי כצבא המשחרר, במיוחד לאור המפגש המעניין כל כך עם החיילים הארץ-ישראליים – ואגב, יש לגבי מפגש זה סיפורים מעניינים מאוד.

יעקב חג'ג' ילוף: היהודים נענשים בבתי סוהר ובדרכים אחרות.

יעקב חג'ג' ילוף: בנובמבר 1941 ועד ינואר 1942 כובשים שוב הבריטים את האזור.

יעקב חג'ג' ילוף: היהודים שוב מקבלים בהתלהבות, גם אם ביתר צנעה, את החיילים הבריטים ובהם החיילים הארץ-ישראליים.

יעקב חג'ג' ילוף: האיטלקים כובשים שוב את קירינאיקה, והפעם – לאור ההתלהבות שגילו גם הפעם היהודים כלפי הכובשים – האיטלקים מחליטים על העברת אוכלוסין.

יעקב חג'ג' ילוף: הם שמים כמעט את כל יהודי קירינאיקה – כ3,500- יהודים –במחנה ריכוז בלוב.

יעקב חג'ג' ילוף: המטרה הייתה להעביר אותם למחנות הריכוז באירופה, אך הדבר לא הושלם בזכות קרב אל-עלמיין באוקטובר 1942, שבעקבותיו לוב משתחררת מהכיבוש, בשלב מוקדם יחסית.

יעקב חג'ג' ילוף: היהודים ניצלים.

יעקב חג'ג' ילוף: התנאים במחנה הריכוז היו קשים ומחפירים.

יעקב חג'ג' ילוף: רק במחנה נספו 562 יהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: נוסף לכך נפצעו ונהרגו הרבה יהודים תוך כדי המלחמה.

יעקב חג'ג' ילוף: מספר ההרוגים בקרב היהודים הגיע בשלב זה למעל ל600- איש.

יעקב חג'ג' ילוף: בועידת ואנזה בינואר 1942 רואים נתון מעניין מאוד: מספר יהודי איטליה שמופיע שם הוא 56,000 איש.

יעקב חג'ג' ילוף: אך באיטליה היו רק כ28,000- יהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: בתחילה החוקרים לא הבינו איך תיתכן הטעות הזאת.

יעקב חג'ג' ילוף: הרי אייכמן ניהל את רישום מספרי היהודים, וידוע שהגרמנים מנהלים רישום מדויק.

יעקב חג'ג' ילוף: הסתבר שיהודי לוב נמנו יחד עם יהודי איטליה מבחינת הלוגיסטיקה של הפתרון הסופי.

יעקב חג'ג' ילוף: רק השחרור המוקדם הוא שהציל את היהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: בינואר 1943 לוב משתחררת לחלוטין.

יעקב חג'ג' ילוף: עם השחרור יש פריחה: אנשים חוזרים לבתיהם, יש פריחה כלכלית, גם מערכת החינוך פורחת – ובעיקר משגשגת התנועה הציונית.

יעקב חג'ג' ילוף: ההתעניינות בתנועה החלה כבר בשנת 1900, אך רק בשנת 1914 היא החלה להיות תנועה מסודרת.

יעקב חג'ג' ילוף: בשנות ה30- היא קיבלה תנופה וכמעט שלא נמצא נער או צעיר יהודי שלא השתייך לאחת מתנועות הנוער.

יעקב חג'ג' ילוף: בכל הקהילות הייתה תנועה ציונית ענפה מאוד.

יעקב חג'ג' ילוף: היא החלה בטריפולי, אחר כך עברה לבנגזי, ולאחר מכן הגיעה בכל עיירות השדה.

נעמי בלומנטל: כמה יהודים היו בלוב בתחילת שנות ה40-?

יעקב חג'ג' ילוף: בתחילת שנות ה40- היו כ33,000- יהודים.

נעמי בלומנטל: וכמה מהם עלו ארצה?

יעקב חג'ג' ילוף: כל הקהילה היהודית בלוב, בשיאה, מנתה 38,500 איש.

יעקב חג'ג' ילוף: עלו ארצה בעלייה הגדולה כ34,000- - יחד עם המעפילים.

יעקב חג'ג' ילוף: אסביר בהמשך באילו שנים בעיקר היו העליות מלוב.

יעקב חג'ג' ילוף: מיד אחרי הפרעות היו היחסים תקינים בלוב.

יעקב חג'ג' ילוף: גם הערבים וגם היהודים האמינו בשלטון הבריטי שהגיע בינואר 1943, וקיוו לעתיד טוב יותר.

יעקב חג'ג' ילוף: אך הבריטים לא השקיעו בלוב כמו שעשו האיטלקים.

יעקב חג'ג' ילוף: אחרי כיבוש תוניסיה הם המשיכו את המלחמה לכיוון איטליה, והחל משבר כלכלי חמור מאוד.

יעקב חג'ג' ילוף: באופן טבעי הנפגעים הגדולים ביותר היו ההמונים הערבים.

יעקב חג'ג' ילוף: וההמון הערבי נפל קרבן להסתות.

יעקב חג'ג' ילוף: עם הכיבוש הבריטי שבים ללוב גולים ערבים שהוגלו במהלך הכיבוש האיטלקי.

יעקב חג'ג' ילוף: מגיעים גם עובדים זרים, בעיקר ממצרים.

יעקב חג'ג' ילוף: מתחילה לצמוח תנועה לאומנית גדולה בלוב.

יעקב חג'ג' ילוף: המטרה שלהם היא להביא לעצמאותה של לוב, כדי שהיא תקבל אוטונומיה ועצמאות.

יעקב חג'ג' ילוף: הדבר הקל ביותר לתנועה לאומנית הוא לבצע פרעות ביהודים.

נעמי בלומנטל: אני מודה לח"כ בריילובסקי על נוכחותו כאן.

נעמי בלומנטל: בשלב זה הוא עוזב את הדיון.

יעקב ברנס: הגעתי באיחור לישיבה משום שהמתנתי בחוץ.

יעקב ברנס: אני מתנצל שאני מתפרץ לדברים אבל אני כועס על חבריי, שכבר התחילו בישיבה וכבר מדברים.

יעקב ברנס: אנחנו, שהגענו באיחור, נלך עכשיו הביתה.

נעמי בלומנטל: יעקב ברנס, ושאר המוזמנים - היכנסו בבקשה.

נעמי בלומנטל: בשלב זה נכנס גם ח"כ יצחק כהן.

דוד הגואל: אני מברך את החברים שהצטרפו אלינו: ראשית, השר לשעבר, ח"כ יצחק כהן.

דוד הגואל: חברים נוספים שהגיעו: ד"ר יצחק בן גד מנתניה, חיים ברדה מאשקלון, רחל דואני - פעילת יהדות לוב, יוסי נעים, יואב רפאל – ראש המועצה המקומית באר יעקב, רמי כחלון – יו"ר ארגון יוצאי לוב.

יעקב ברנס: אני מתנצל על התפרצותי לפני דקות אחדות.

יעקב ברנס: אציג את עצמי: שמי יעקב ברנס, ויש לי הזכות – וסליחה אם זו חוצפה מצדי להזכיר זאת – להיות יוזם השיחה והפגישה עם ח"כ בלומנטל.

נעמי בלומנטל: ציינתי זאת בתחילת הישיבה.

יעקב ברנס: מחר יש טקס מפואר לחללי הפרעות בלוב.

יעקב ברנס: ניפגש כולנו שם, באנדרטה שהקמנו בנתניה.

נעמי בלומנטל: קודם אמרתי שעולי לוב היו שקטים מדי כשהגיעו ארצה ולכן אין תקציבים ומחקר.

נעמי בלומנטל: כניסתו של יעקב ברנס הייתה האנטי-תיזה.

נעמי בלומנטל: לנוכחים החדשים אני מבהירה שהתחלנו בסקירה היסטורית ונמשיך בכך כעת.

נעמי בלומנטל: בהמשך, אחרי סקירת ההיסטוריה והמורשת של יהדות לוב, נשמע איך ניתן לקדם את נושא יהודי לוב בסיוע המדינה – תקצוב, מחקרים, בית מורשת ועוד.

נעמי בלומנטל: יש כאן שר לשעבר וסגנית שרה לשעבר, ושניהם יוכלו בוודאי לסייע.

יעקב חג'ג' ילוף: אחרי המלחמה החל משבר כלכלי, ובעיקר נפגעו ההמונים הערבים.

יעקב חג'ג' ילוף: התנועה הלאומנית הערבית החלה לפעול במטרה להגיע לעצמאות.

יעקב חג'ג' ילוף: באופן טבעי כל השנאה כוונה כלפי היהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: שלישית, חלק מאנשי השלטון הבריטי בלוב שרתו בארץ ישראל והיה להם אנטגוניזם כנגד היהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: רביעית התנועה הציונית הלכה והתעצמה וזה היה לצנינים גם בעיני הבריטים וגם בעיני הערבים.

יעקב חג'ג' ילוף: ביום 2 בנובמבר 1945 החלו מהומות בכל ארצות המזרח התיכון: לבנון, סוריה, ארץ ישראל ומצרים.

יעקב חג'ג' ילוף: השמועות על המהומות החלו להגיע גם ללוב.

יעקב חג'ג' ילוף: השמועות הגיעו ביום 4 בנובמבר בבוקר, בעיקר באמצעות העיתון.

יעקב חג'ג' ילוף: ביום 4 בנובמבר פורצים פרעות בעידודים של הלאומנים הערבים.

יעקב חג'ג' ילוף: הם החלו בטריפולי והתפשטו בעת ובעונה אחת בכל טריפוליטניה, ובמספר ערים מסביב ללוב.

יעקב חג'ג' ילוף: במהלך הפרעות המשטרה הבריטית לא נוקפת אצבע ולא עוצרת את הפרעות.

נעמי בלומנטל: היהודים היו חשופים ללא הגנה?

יעקב חג'ג' ילוף: הם היו מופקרים.

יעקב חג'ג' ילוף: הפרעות נמשכו ארבע יממות תמימות, ובמהלכם נרצחו 132 יהודים בצורה אכזרית מאוד – חלקם בשריפה ובדרכים אחרות.

יעקב חג'ג' ילוף: לצערי גם סבי ז"ל נרצח בפרעות הללו.

יעקב חג'ג' ילוף: לאחר מכן עברו היהודים משבר קשה מאוד.

יעקב חג'ג' ילוף: ארבע תופעות בסיסיות מאפיינות את התקופה שלאחר הפרעות: היהודים לא האמינו עוד לערבים שחיו עמם.

יעקב חג'ג' ילוף: דווקא הערבים שחיו לצד היהודים, שאכלו עמם ועבדו אצל היהודים הם הם שקמו על אדוניהם או עמיתיהם.

יעקב חג'ג' ילוף: סר גם האמון בשלטון הבריטי – שלא היה מסוגל להגן על היהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: הוא לא הצליח להשליט סדר או להגן.

יעקב חג'ג' ילוף: שלישית, גובשה החלטה להקים ארגון הגנה של היהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: קם ארגון הגנה בסיוע של שליח שהגיע מהארץ – ישראל גוריליק ששמו המחתרתי היה "הדוד".

יעקב חג'ג' ילוף: זה דבר ייחודי לקהילת לוב, ולא היה קיים בקהילות אחרות.

יעקב חג'ג' ילוף: הם הקימו ארגון, התאמנו בנשק, צברו נשק ואספו כספים.

יעקב חג'ג' ילוף: רביעית, התגברה השאיפה לעלות לארץ ישראל במהירות.

יעקב חג'ג' ילוף: אקצר בדבריי: לסיכום יש עלייה בלתי לגאלית גדולה של כמעט 10% מבני הקהילה – 3,500 יהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: אין לזה אח ורע בכל קהילות ישראל.

יעקב חג'ג' ילוף: קם בלוב ארגון הגנה שעומד בפרץ ובפרעות שפרצו ביוני 1948 הוא מצליח להגן במידת מה על היהודים ברובע היהודי בטריפולי.

יעקב חג'ג' ילוף: אסון 1945 לא חוזר על עצמו.

יעקב חג'ג' ילוף: בפרעות 1948 נרצחו 14 יהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: ההפעלה ארצה נמשכת עד העלייה הגדולה.

יעקב חג'ג' ילוף: בעלייה הגדולה עלו כ90%- מכלל יהודי לוב.

יעקב חג'ג' ילוף: יחד עם המעפילים מדובר בכ34,000-35,000-.

יעקב חג'ג' ילוף: נותרים בלוב כ4,100- יהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: עם פרוץ מלחמת ששת הימים שוב פורעים ביהודים, נרצחים 17 יהודים.

יעקב חג'ג' ילוף: אז הוחלט להוציא את כל היהודים מלוב.

יעקב חג'ג' ילוף: כ4,000- יהודים מגיעים לאיטליה ו2,000- מהם עלו ארצה במהלך השנים.

יעקב חג'ג' ילוף: האחרים השתקעו באיטליה, בעיקר ברומא.

נעמי בלומנטל: נשמע כעת את ד"ר רומני.

יעקב ברנס: הוא פרופסור.

מוריס רומני: אני עדיין דוקטור.

מוריס רומני: יש לי עוד עבודה אחת לסיים כדי להוסיפה ל11- עמודי קורות החיים שלי.

נעמי בלומנטל: כעת, לאחר הפעילות של הוועדה למען הקהילה, תקבל תואר פרופסור מן המניין אוטומטית – בלי שלב של "פרופסור חבר".

מוריס רומני: היו"ר נעמי בלומנטל אכן קלעה למטרה בדבריה.

מוריס רומני: זו אכן קהילה מרתקת שהסתגלה במהירות לחיים בארץ, בלי שום בעיות.

מוריס רומני: לא היו תלונות.

מוריס רומני: אני לא רוצה להשוות בין קהילות שונות, אבל אצלנו לא היו אירועי ואדי סליב ולא היו פנתרים שחורים.

מוריס רומני: שנית, לא רק פרעות יהודי לוב לא הגיעו לתודעה הישראלית, אלא גם האוניברסיטאות לא עוסקות בתולדות יהודי לוב.

מוריס רומני: אסביר את דבריי בקצרה: בשנת 1981 הקמתי, יחד עם תורם מארה"ב, את מרכז אלישר באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.

מוריס רומני: מאז 1977-1976, כשוועדת החינוך של הכנסת הקימה את המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח, הוקמה חטיבה שכזו גם באוניברסיטת בן גוריון.

מוריס רומני: עמדתי בראש החטיבה הזו מאז ועד היום.

מוריס רומני: הייתה תקופה שהיו לנו 300 סטודנטים שעסקו במורשת יהדות המזרח.

מוריס רומני: אני, כבן העדה, ראיתי מחויבות להכניס את נושא יהדות לוב ללימוד ולתודעה של הציבור.

מוריס רומני: אך כפי שאמר ידידי דוד הגואל, זוהי יהדות שקטה והיא עדיין שקטה.

מוריס רומני: לצערי עזבתי את בנגזי, לוב לארה"ב בגיל 19 ושם למדתי על פלורליזם ועל המונח Politically-Correct.

מוריס רומני: ולכן אני דווקא מהצעקנים.

מוריס רומני: חברי שלמה ונטורה ממשרד החינוך, שיושב כאן, יכול להעיד על כך.

מוריס רומני: אני זועק חמס על התקציבים שמשרד החינוך נותן לחטיבות למורשת יהדות המזרח באוניברסיטאות השונות.

מוריס רומני: בעקבות קורס שנתתי בשנות השבעים והשמונים על יהדות לוב, קיבל חברנו יעקב חג'ג' את תואר המ.א שלו בנושא היסטוריית יהדות לוב.

מוריס רומני: אני מקווה שהוא יעשה גם דוקטורט בנושא.

מוריס רומני: אין זה התחום שלי – אני עוסק בסוציולוגיה פוליטית ובענייני המזרח התיכון.

מוריס רומני: אך נקראתי לדגל, משום שראיתי שאין מודעות לנושא.

מוריס רומני: חבל על קהילת לוב.

מוריס רומני: בקרוב יתפרסם מחקר שלי על יוצאי לוב שנמצאים 50 שנה בארץ.

מוריס רומני: זו עבודה סוציולוגית.

מוריס רומני: 50 שנה לאחר בואם ארצה, יוצאי יהדות לוב עוסקים בכל קשת משלחי היד בארץ - יש בארץ 249 משלחי יד שונים.

מוריס רומני: אך בשנת 1961 הם עסקו בקושי ב64- משלחי יד.

מוריס רומני: אני לא יכול לומר הרבה על מספרים, משום שהם משתנים.

מוריס רומני: יש הטוענים שהיו בלוב 36,000 יהודים 1940, 1945, או 1948.

מוריס רומני: מתוכם עלו ארצה 34,000 איש.

מוריס רומני: זאת הקהילה היחידה – ואני מוכן לחתום על זה – ש95%- מבניה עלו ארצה.

מוריס רומני: וזאת מסיבה ציונית.

מוריס רומני: ינקנו את הציונות מגיל רך מאוד: בשנות ה30-, בשנות ה40-, בשנות ה50-.

מוריס רומני: ההסתגלות בארץ הייתה מהירה, בלי טענות ותלונות.

מוריס רומני: השאלה היא מה הלאה?

נעמי בלומנטל: לי יש רושם מאוד חיובי על העלייה, על ההזדהות עם הציונות ועל המחויבות לעלות ארצה.

נעמי בלומנטל: האם לא הייתה ליהודים שהגיעו ארצה ירידה עצומה במצבם הכלכלי והחברתי?

נעמי בלומנטל: היו כאן אנשים רבים שבוודאי חיו ברמה גבוהה, ובתנאים כלכליים טובים.

מוריס רומני: בוודאי.

מוריס רומני: בערים טריפולי ובנגזי היו סוחרים אמידים.

מוריס רומני: אנחנו מושפעים מאוד מהתרבות האיטלקית – אני ואחיי שבארה"ב משוחחים עד היום בטלפון בשפה האיטלקית.

מוריס רומני: אחר כך הייתה ההשפעה של התרבות הבריטית בשנים 1951-1943.

מוריס רומני: זאת קהילה מעניינת וייחודית מאוד.

מוריס רומני: אני מראה זאת במחקריי, ומאפיין את הקהילה מבחינה סוציולוגית.

מוריס רומני: הבעיה שלנו היא שהשקט נגמר.

מוריס רומני: הקהילה לא רוצה להמשיך להיות שקטה אלא להביא את הנושא למודעות – לפני שהוא ייעלם.

מוריס רומני: אחותי הגיעה מארה"ב, היא חברה ב-American Sefardi Federation והקימה אתר באינטרנט בנושא יהודי לוב.

מוריס רומני: יש אנשים שלא מכירים את היהדות הזאת.

מוריס רומני: מי ידע על הפרעות שסיפר עליהם מר חג'ג' ליוף?

מוריס רומני: מי ידע שהלכו לברגן-בלזן?

מוריס רומני: נכון שד"ר אברמסקי מ"יד ושם" עשתה מחקר בנושא, והיא העלתה את המודעות לנושא, אך זה לא מחלחל לבתי הספר, ולא מגיע לספרי הלימוד.

מוריס רומני: היום מדברים על פוסט-ציונות ופוסט-מודרניזם – אך אנחנו רוצים להנציח את הזהות שלנו.

מוריס רומני: לפעמים כולנו מתאספים יחד לסופי שבוע משותפים – לא כמו קהילות אחרות שעושות מפגשים כאלה בתדירות גבוהה יותר, ואני אכן מתלונן על זה.

מוריס רומני: במפגשים הללו אנחנו שואלים מה הלאה, איך מחנכים את הילדים למורשת שלנו?

מוריס רומני: ולא משנה אם אנחנו נשואים לאשכנזיות – שלא נדע, כמובן.

מוריס רומני: מה אנחנו נותנים לילדים שלנו חוץ מאינטרנט, קוקה קולה ודיסקים?

מוריס רומני: יש חברים בהנהלה ובקהילה שהוציאו ספרים על דעת עצמם.

מוריס רומני: הם לא יסולאו בפז.

מוריס רומני: האנשים עדיין זוכרים איך הם גדלו ואיך חגגו את חג הפסח וחג הפורים.

מוריס רומני: לזיכרונות הללו יש חשיבות עצומה מבחינה אנתרופולוגית וסוציולוגית.

מוריס רומני: זה פנטסטי.

מוריס רומני: אני, כחוקר קהילות ותרבויות שונות, רואה שקהילה זו בולטת בייחודה.

מוריס רומני: וחבל עליה.

נעמי בלומנטל: אם כן, קלעתי לדעת חכמים.

נעמי בלומנטל: חשבתי שבתוקף תפקידנו כחברי הוועדה לעלייה, קליטה ותפוצות עלינו לחשוף את העושר האדיר שמאחורי הקהילה השקטה והצנועה הזו.

נעמי בלומנטל: רוב האזרחים בארץ לא יודעים כלום.

מוריס רומני: המאמר הראשון שלי על הציונות בלוב היה על שינוי חברתי בתוך הקהילה.

מוריס רומני: היה מאבק בתוך הקהילה.

מוריס רומני: האם להפוך לאיטלקים או לציונים?

מוריס רומני: והיו בני 18 ובני 19 שבשנים 1912-1910 הובילו את החברה לכיוון הציונות ולא לאיטלקיות.

רמי כחלון: אני מבקש להשלים שני דברים.

רמי כחלון: במאורעות 1945 הבריגדה היהודית הייתה בטריפולי והשלטונות הבריטים לא נתנו לה להגן על היהודים.

רמי כחלון: כתוצאה מהאירועים האלה קמה ההגנה.

רמי כחלון: היינו במצב שיכולנו להגן על עצמנו, כי החיילים התארחו אצלנו בבתים, אך השלטון מנע זאת מהם.

רמי כחלון: לגבי השקט שמאפיין את העדה, הרי שמתקיים בה המשפט "כבוד בת מלך בבית פנימה", ואני אומר זאת לכבוד הרב יצחק כהן שהצטרף אלינו.

רמי כחלון: הוא הבטיח סיוע למרכז המורשת אך לצערי עד היום עוד לא קיבלנו סיוע שכזה.

רמי כחלון: עם כל מה ששמענו כאן, הגיע הזמן שניתן בסיס של מידע לגבי יהודי לוב, מה עשו ואיך חיו.

רמי כחלון: אמרה נכון היו"ר נעמי בלומנטל שאנשים עשירים ואמידים נאלצו, עם הגיעם ארצה, לעבוד קשה כדי לפרנס את ילדיהם.

רמי כחלון: וזאת משום שהם לא הכירו את משרד הסעד, ולא ידעו כיצד לפנות בבקשה לעזרה, הם לא היו רגילים בכך.

רמי כחלון: בקהילה בלוב כל חסרי היכולת קיבלו מתן בסתר, אך בהגיעם ארצה נפלו מאיגרא רמא לבירא עמיקתא.

רמי כחלון: הם לא ידעו למי לפנות.

רמי כחלון: אבל תודה לאל, אחרי חמישים שנה יהדות לוב צפה על פני המים, מתקדמת ומשתלבת.

רמי כחלון: היא נותנת את נשמתה למדינה, והיא לא מתכוונת לברוח או לעזוב.

רמי כחלון: אנשי העדה יגדלו פה, יחיו פה ויילחמו פה.

רמי כחלון: זה היתרון של הקהילה הזאת, שאין לה עוד שורשים בחו"ל.

רמי כחלון: מטרתו של המרכז למורשת היא לתת ביטוי לאופייה של העדה ולהיסטוריה שלה.

רמי כחלון: נכון שבאופן ספורדי אנחנו מקבלים כל מיני סכומים, אבל בעיקר מדובר בקומץ קטן של אנשים שנותן את הנשמה ועושה את העבודה בהתנדבות.

רמי כחלון: המדינה יכולה הייתה לחסוך מיליונים רבים אם כל העמותות היו כמונו.

רמי כחלון: העמותה הקימה בניין למרכז המורשת, היו"ר נעמי בלומנטל נכחה בחנוכת הבית של הבניין.

רמי כחלון: הבניין הזה לא עלה גרוש למדינת ישראל.

רמי כחלון: זה בלתי רגיל.

רמי כחלון: הכל בא מתוכנו.

רמי כחלון: כל אחד עשה מעט, והגענו למקום משלנו.

רמי כחלון: לאט לאט גם ניצוק בו תוכן.

רמי כחלון: אני מקווה שתסייעו לנו בכך.

יעקב ברנס: שלום לכולם.

יעקב ברנס: זהו עוד יום שבו אני גאה מאוד להיות בן העדה.

יעקב ברנס: ד"ר רומני דיבר על שבתות העיון שאנחנו משתדלים לערוך.

יעקב ברנס: לא אלאה אתכם בדברים, אך ברצוני להעלות כמה נקודות: הייתה לי הזכות להיות בקרבתו של מורנו ורבנו … בערוב ימיו, לאור הקרבה המיוחדת שהייתה לו אל חמי וחמותי זכרם לברכה.

יעקב ברנס: שניהם היו מהעיירה חומס.

יעקב ברנס: אגב, משם יצאו רוב הבלשנים בעברית ובדקדוק.

יעקב ברנס: שאלתי את כבוד הרב מדוע לא הצלחנו להגיע לידיעת הציבור בכל הדברים היפים שלנו.

יעקב ברנס: אמרתי לו, ויסלחו לי הנוכחים, שאפילו הכורדים ארגנו לעצמם סהרנא, אך אנחנו לא הצלחנו בכך.

יעקב ברנס: הוא השיב לי: החינוך שנתנו בחו"ל הוא גם בארץ.

יעקב ברנס: באנו לארץ ישראל להיטמע יחד עם כל העדות לעם אחד.

יעקב ברנס: כמעט כל בית בישראל שר בליל שבת את הפיוט "בר יוחאי".

יעקב ברנס: את הפיוט הזה חיבר רבי שמעון לביא, שעצמותיו קבורות בטריפולי שבלוב.

יעקב ברנס: הוא זה שהחיה את השפה העברית ואת החדרת השורשים.

יעקב ברנס: הוא שהנהיג לעדה הלובית שבליל שבת החזן קורא תפילת שמונה עשרה בקול רם.

יעקב ברנס: אלה מקצת הדברים שמייחדים את העדה, ויש לנו עוד הרבה.

יעקב ברנס: תמיד כשאנחנו עורכים שבתות עיון עיקר הדיון נסב על המזון – שגם הוא משובח בפני עצמו.

יעקב ברנס: אבל יש לנו הרבה הרבה דברים לספר על עצמנו.

יעקב ברנס: אתן כעת לחברים אחרים לספר עוד.

נעמי בלומנטל: תודה ליעקב ברנס.

נעמי בלומנטל: נשמע כעת את מר פדה

נעמי בלומנטל: צור, שהוא גם דודה של הבת המאומצת שלנו.

נעמי בלומנטל: כשהגעתי לבית מורשת יהדות לוב בנתניה סיפרתי לראש העיר של אור יהודה שיש לי משפחה בקרב עולי לוב – משפחת פדהצור.

נעמי בלומנטל: והוא אמר לי: היא פה, המשפחה שלך.

אבי פדהצור: יש סיסמה שאומרת: לראות זה להאמין.

אבי פדהצור: לפני שנה פנה אלי רמי כחלון וביקש ממני לנסות להוביל את הקמתו של המוזיאון.

אבי פדהצור: זה היה אחרי שעשיתי את מוזיאון חיל האוויר.

אבי פדהצור: הלכתי לבית התפוצות וביקשתי חומר על יהדות לוב.

אבי פדהצור: נפגשתי בנושא עם האוצר הראשי.

אבי פדהצור: הוא אמר שאין שום חומר בנושא יהדות לוב.

אבי פדהצור: אמרתי לו שאני מסייר בבית התפוצות שלוש שעות, אך לא חש שייך מספיק למרות שהגעתי ארצה בשנת 1943.

אבי פדהצור: שאלתי אותו מה הוא עושה, כמנהל המוזיאון, כדי שאני אחוש יותר קרוב לדברים.

אבי פדהצור: הוא השיב לי שזה הפורמט, ושהוא לא ישתנה.

אבי פדהצור: חזרתי לרמי כחלון, והבנתי שמה שלא נעשה לבד – כנראה שלא יהיה.

אבי פדהצור: אין לאף אחד עניין להתבדל.

אבי פדהצור: אני, למשל, שר יותר שירים רוסיים מאשר שירים טריפוליטאים.

אבי פדהצור: אבל אני לא מרגיש שההיסטוריה של יהודי לוב היא חלק ממני במידה מספקת.

אבי פדהצור: לכן אמרתי לרמי: הולכים על מוזיאון יהדות לוב.

אבי פדהצור: עלתה בעיית המיקום.

אבי פדהצור: מצאתי לנכון לעשות זאת במרכז הארץ, כדי שיהיה נגיש למקסימום אנשים.

אבי פדהצור: לשמחתי אור יהודה שמחה לקלוט אותנו.

אבי פדהצור: קיבלנו בית, אמנם ישן, ושיפצנו אותו.

אבי פדהצור: היו"ר נעמי בלומנטל ראתה במו עיניה איך הוא נראה היום.

אבי פדהצור: אז התחלנו לאסוף חומר.

אבי פדהצור: מדהים לראות כמה חומר בנושא יהדות לוב מפוזר בארץ.

אבי פדהצור: במשך חצי שנה הסתובבתי וקיבלתי חומרים.

אבי פדהצור: זאת קהילה שמצולמת יותר מכל קהילה אחרת, כי היו שם איטלקים, גרמנים, צרפתים ואנגלים – וכולם צילמו כולל בצבע.

אבי פדהצור: יש צילומים בצבע מתקופת מלחמת העולם השנייה.

אבי פדהצור: יש לנו מעל 2,000 תמונות עד שנת 1950 – אפשר לראות אותן גם במוזיאון, וגם בבאר שבע ובבת ים.

נעמי בלומנטל: קיבלתם תקציבים ממישהו?

אבי פדהצור: אפס תקציבים.

אבי פדהצור: הכל בהתנדבות מלאה.

אבי פדהצור: אנחנו נוסעים במכוניות שלנו, מעמיסים אותן בארגזים ובקרשים.

אבי פדהצור: גם את החשמל והסיוד אנחנו עושים לבד – בעזרת פנסיונרים.

אבי פדהצור: היו"ר הייתה עדה לכך.

אבי פדהצור: יש לנו בקשה פשוטה: אין לנו כוונה להתרפס, אנחנו רוצים לשמור על גאווה אך גם על המסורת שלנו.

אבי פדהצור: אנחנו מעוניינים לקדם את נושא יהדות לוב במטרה להוריש משהו לעתיד, ולתעד את הדברים בצורה נכונה וחכמה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לפנות כעת לנציג משרד החינוך, מר שלמה ונטורה.

נעמי בלומנטל: איך לדעתך אתה יכול לסייע בעניין?

שלמה ונטורה: קודם כל אני מברך על הרצון.

שלמה ונטורה: יש לנו דוגמאות טובות ויפות מאוד של מוזיאון יהדות תימן ויהדות בוכר, וכן יהדות בבל שנמצאת גם כן באור יהודה.

שלמה ונטורה: אנחנו, משרד החינוך, רואים את הפעילות בשלושה ערוצים: הראשון, התחום האקדמי – כפי שהסביר אותו ד"ר רומני.

שלמה ונטורה: אנחנו מנסים לקדם חוקרים חדשים וצעירים שיחקרו את קורות העדה ויתעדו את ההיסטוריה שלה.

שלמה ונטורה: יש לנו לכך תקצוב.

נעמי בלומנטל: מה בדיוק מתקצבים?

נעמי בלומנטל: בבאר שבע למשל, כמה חוקרים מתקצבים?

שלמה ונטורה: נתקצב חוקרים שיתחקרו את הקהילה.

שלמה ונטורה: הסכום הוא כ40,000- ש"ח לשנה אקדמית לחוקר.

שלמה ונטורה: תקציב אוניברסיטת בן גוריון בתחום הזה הוא 180,000 ש"ח.

מוריס רומני: התקציב הוא 155,000 ש"ח.

נעמי בלומנטל: אני מבקשת לקבל יותר מחוקר אחד לשנה הקרובה.

שלמה ונטורה: אם יש באקדמיה חוקר כזה – בהחלט נעודד זאת.

נעמי בלומנטל: אנחנו מעוניינים בהבטחה קונקרטית יותר.

נעמי בלומנטל: 52 שנים לא קיימנו ישיבה שכזאת.

שלמה ונטורה: הבעיה היא שצריך חוקר ברמת ד"ר, שנכנס למחקר וגם מלמד.

נעמי בלומנטל: יש לנו את האנשים.

יעקב חג'ג' ילוף: אני מעוניין לסיים את הדוקטורט שלי.

שלמה ונטורה: מדברים על שני חוקרים בארץ – לאו דווקא בבן גוריון – שיחקרו את קורות הקהילה, לא באותם תחומי מחקר.

שלמה ונטורה: את זה אני יכול לתת בפן המחקרי.

שלמה ונטורה: לגבי מערכת החינוך, ישבנו לא מזמן עם יו"ר המזכירות הפדגוגית, מר מישל אביטבול, כדי לשלב את נושא יהדות המזרח, וגם יהדות לוב ביניהם, בתוך הספרים הנלמדים.

שלמה ונטורה: עד עתה בהיסטוריה ובספרות לימדו את מה שלימדו תמיד.

שלמה ונטורה: אני בוגר תואר שני בהיסטוריה, ולא למדתי על יהדות המזרח.

שלמה ונטורה: המטרה כעת לשלב את הנושא בלימודים בבית הספר, ולכלול גם את שואת יהדות לוב ושואת סלוניקי.

נעמי בלומנטל: אנשי האקדמיה שנוכחים כאן מסייעים לכם בוועדות שלכם?

שלמה ונטורה: בהחלט.

שלמה ונטורה: מכון בן צבי, שמאגד בתוכו את כל המערכת האקדמית, משתף עמנו פעולה.

שלמה ונטורה: ד"ר רומני שותף למערכת הזאת.

נעמי בלומנטל: אנחנו רואים הזנחה רצינית בכל הקשור למורשת יהדות לוב.

נעמי בלומנטל: יש היום מודעות לבעיה הזאת?

שלמה ונטורה: זה פן נוסף של מערכת החינוך, ואני אבהיר אותו.

שלמה ונטורה: אני נמצא מעל לשנתיים בתפקיד.

שלמה ונטורה: הקמנו מפעל ששמו "חוקרים צעירים – נוער חוקר מורשתו".

שלמה ונטורה: אנחנו מעודדים מחקר של תלמידים באמצעות מלגות ואמצעים שונים.

שלמה ונטורה: כל ילד שרוצה לחקור את המשפחה, את הרבנים בקהילה, את הקהילה, את השכונה באזור שלו – מקבל הזדמנות לעשות זאת.

שלמה ונטורה: אנחנו מעוניינים ליצור פסיפס שיכסה קהילות שלמות.

שלמה ונטורה: אנחנו נותנים פרסים ומעודדים את הפעילות הזאת.

שלמה ונטורה: כל ילד בבית ספר יכול לערוך פרויקט כזה, כולל לבגרות.

נעמי בלומנטל: ראש מועצת באר יעקב, מר יואב רפאל, נמצא כאן.

נעמי בלומנטל: התלמידים בבאר יעקב יודעים על הפרויקטים הללו?

שלמה ונטורה: זה יצא בחוזר המנהל הכללי.

יואב רפאל: אני שומע על כך לראשונה.

יואב רפאל: כבר הספקתי לחשוב על שני שמות שמתאימים לערוך מחקר.

יעקב חג'ג' ילוף: יש תלמידים שמגיעים אלי באופן עצמאי.

יעקב חג'ג' ילוף: אני מנחה אותם בעבודות.

נעמי בלומנטל: יש עוד יישובים, שבהם ראשי הרשויות אינם בני העדה ולכן אין להם מוטיבציה מיוחדת.

נעמי בלומנטל: יש הרבה מושבים שבהם חיים יוצאי לוב.

נעמי בלומנטל: חשוב שכולם יידעו על הנושא.

נעמי בלומנטל: אולי כדאי שתציעו לתלמידים שם את הרעיונות הללו.

נעמי בלומנטל: הם בוודאי לא יודעים על כך.

שלמה ונטורה: זו פעילות כלל ארצית.

שלמה ונטורה: אנחנו מוכנים לסייע ולעודד בכל מקום.

שלמה ונטורה: נסייע גם בהנחיה.

שלמה ונטורה: עיקר העבודה זה להנחות את התלמיד, כפי שעושה מר חג'ג' ילוף.

שלמה ונטורה: צריך לתת לתלמידים אינפורמציה, יכולת להשוות בין מקורות וכו'.

שלמה ונטורה: אי אפשר רק לתת לתלמיד הרצאה ולשלוח אותו להכין עבודה.

שלמה ונטורה: אנחנו מוכנים לסייע ולהנחות כל ילד בארץ שמוכן לעשות עבודת שורשים.

נעמי בלומנטל: כאן בישיבה נמצאים רוב ראשי העדה.

נעמי בלומנטל: כמובן יש עוד אנשים בולטים מבני העדה.

נעמי בלומנטל: האם אפשר שתצא מכאן ועדה משותפת?

נעמי בלומנטל: שבו ביניכם בתום הדיון, והחליטו כיצד ניתן לקדם את הנושא הספציפי הזה.

שלמה ונטורה: מקובל עלי.

שלמה ונטורה: החלק השלישי קשור למוזיאון.

שלמה ונטורה: משרד החינוך לא תומך במוזיאון, אך אנו יכולים לתמוך בפעילות שתהיה אפקטיבית למערכת החינוך.

שלמה ונטורה: במוזיאון של יהדות בבל אנחנו תומכים בביקורים של תלמידים ומורים, ובהשתלמויות, או כנסים, או ימי עיון שמספרים על הקהילה.

שלמה ונטורה: בכל אלה אנחנו יכולים לתמוך ולסייע.

שלמה ונטורה: הכל בהתאם לתוכניות ולביצוע.

יעקב חג'ג' ילוף: יש לנו את המכון ללימודים ולמחקר יהדות לוב.

יעקב חג'ג' ילוף: אני עומד בראשו.

יעקב חג'ג' ילוף: הוא שייך לארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב.

יעקב חג'ג' ילוף: הוא ממוקם בתוך בית המורשת.

יעקב חג'ג' ילוף: באמצעות המכון למחקר אפשר לקבל סיוע.

שלמה ונטורה: בתנאי שזו עמותה שפועלת ומוכרת חמש שנים.

רמי כחלון: היא מוכרת כבר יותר מעשר שנים.

רמי כחלון: נפגשתי עמך כמה פעמים בנושא, אך לצערי הדברים לא התקדמו.

נעמי בלומנטל: ח"כ מרינה סולודקין, אני רוצה להודות לך מאוד על השתתפותך בישיבה.

נעמי בלומנטל: אמנם זו איננה המורשת שלך, אך מצאת לנכון לשבת ולעסוק עמנו בנושא.

מרינה סולודקין: מי אמר שזו לא המורשת שלי?

מרינה סולודקין: אנחנו בונים את האומה היהודית.

רמי כחלון: היו באים ללוב שליחים מרוסיה כדי לקבל כספים ותרומות.

רמי כחלון: אולי אחד הסבים שלך היה שם?

יעקב חג'ג' ילוף: בשנת 1919 כשהיו פרעות ברוסיה, היהודים בלוב – יו"ר התנועה הציונית ברדה – הלך ועשה עצרות זיכרון ועצרות עם.

יעקב חג'ג' ילוף: אספו את כל היהודים וכולם תרמו.

יעקב חג'ג' ילוף: נשים תרמו תכשיטים, ואספו כספים רבים.

יעקב חג'ג' ילוף: שלחו את הכספים לנפגעי הפרעות ברוסיה.

יעקב חג'ג' ילוף: גם במלחמת העולם השנייה קרה דבר דומה.

יעקב חג'ג' ילוף: פליטים שעזבו את הונגריה וצ'כיה הגיעו לבנגזי והקהילה קלטה אותם.

יעקב חג'ג' ילוף: במשך חודשים רבים הם היו שם, וכדי לא להבין את פניהם נתנו להם עבודות סרק.

דוד הגואל: צריך להיזהר, עוד עלולים לבקש שנחזור על המעשים.

נעמי בלומנטל: יש הרבה ועדות בכנסת, וכל חבר כנסת חבר בכמה וכמה ועדות, גם ח"כ כהן יצא במהלך הישיבה כדי להצביע בוועדת כספים, ולכן אני מודה לח"כ סולודקין על השתתפותה בישיבה זו.

מרינה סולודקין: לכבוד הוא לי להיות נוכחת בישיבה כל כך מעניינת.

מרינה סולודקין: אני במקצוע שלי מדענית להיסטוריה חברתית וכלכלית של העולם.

מרינה סולודקין: לכן מצאתי עניין רב לשמוע את כולם.

מרינה סולודקין: באתי כדי ללמוד איך עושים מרכז מורשת, מה עושים במחקר בנושאים של מורשת יוצאי עדה זאת או אחרת.

מרינה סולודקין: שנית, אנחנו במפלגה שלנו לא אוהבים שעושים פילוגים ואומרים "אתם אשכנזים".

מרינה סולודקין: יש לי ספק רב אם כל יהודי רוסיה הם אשכנזים.

מרינה סולודקין: אף פעם לא הרגשנו כך.

מרינה סולודקין: שנית, באנו הנה כדי לשמר מורשת ולבנות משהו חדש מכל העדות.

מרינה סולודקין: עלה כאן עניין פרקטי לגבי אפשרויות הסיוע.

מרינה סולודקין: שמענו על כך ממשרד החינוך.

מרינה סולודקין: הייתי שנה במשרד הקליטה כסגנית השרה.

מרינה סולודקין: תחת פיקודי היה אגף של קליטה בקהילה.

מרינה סולודקין: יש שם מחלקה של ארגונים.

מרינה סולודקין: אין שם כסף גדול, אבל יש תמיכות לארגונים של יוצאי עדות שונות.

מרינה סולודקין: אני מציעה לכם לפנות לשם.

מרינה סולודקין: מר אריה קורת, מנהל אגף קליטה בקהילה במשרד הקליטה, זומן לישיבה אך לא הגיע.

מרינה סולודקין: הוא בוודאי יכול לסייע.

מרינה סולודקין: כדאי לפנות עליו.

מרינה סולודקין: אני והיו"ר נעמי בלומנטל מתבדחות בינינו שבממשלה הבאה נהיה שתינו שרות.

נעמי בלומנטל: בדיוק.

נעמי בלומנטל: חשוב שתהיי כאן

נעמי בלומנטל: כדי שתוכלי לסייע ליהדות לוב כשתהיי שרת הקליטה.

מרינה סולודקין: אנחנו לא משתמשים מספיק במשרד התפוצות שיש לנו עכשיו.

מרינה סולודקין: ולדעתי צריך לפנות גם לסוכנות היהודית.

מרינה סולודקין: אלה עצות פרקטיות שאני חושבת שיועילו.

מרינה סולודקין: אני מתנצלת, אך בשלב זה אני צריכה לעזוב את הישיבה כדי להשתתף בוועדה לקידום מעמד האשה.

מרינה סולודקין: אני מודה לכולם.

נעמי בלומנטל: אני מודה לח"כ מרינה סולודקין.

יוסי שרגא: אני מהסוכנות היהודית.

יוסי שרגא: אני יכול רק להצטרף לדברי ח"כ סולודקין.

יוסי שרגא: בסוכנות קיים אגף ששמו התאחדות עולים.

יוסי שרגא: אפשר לפנות אליו.

יוסי שרגא: דוד הגואל מכיר את האגף, צריך לפנות שם אל גב' ציפי פינקוס, ואם תענו על הקריטריונים תוכלו להסתייע בסוכנות.

נעמי בלומנטל: גם אני מכירה אותה ואדבר עמה.

אבי פדהצור: קשה לי עם השפה הגבוהה.

אבי פדהצור: אני רוצה להגיע ל"תכל'ס".

אבי פדהצור: אני חושש שלא נעמוד בקריטריונים הגבוהים.

אבי פדהצור: אני פונה למר ונטורה: אני רוצה שתעגל פינות במידה מסוימת – והרי יש לך את הסמכות לכך – וכך תיתן לנו את הפינה שלנו.

אבי פדהצור: כך יהיו לנו הכלים הראשוניים להמשיך ולעסוק בנושא.

אבי פדהצור: לא מדובר בסכומים גבוהים מאוד אלא 50,000-30,000 ש"ח בשנה שיוכלו לסייע לנו לקדם את הנושא.

אבי פדהצור: איפה הבעיה?

אבי פדהצור: למה אני צריך לבדוק קריטריונים שלא אוכל לעמוד בהם?

אבי פדהצור: זה ברור לי מראש.

שלמה ונטורה: למה אתה מניח שלא תעמדו בקריטריונים?

אבי פדהצור: כך אני מבין מדבריך.

שלמה ונטורה: יש לך עמותה שפעילה 5 שנים?

אבי פדהצור: את זה יש.

שלמה ונטורה: אז אתה עומד בקריטריונים.

שלמה ונטורה: יש רו"ח לעמותה?

שלמה ונטורה: אם הדברים האלה מוסדרים, אני אוציא את הסכום.

אבי פדהצור: את כל זה יש.

רמי כחלון: הזמנתם אותנו לפני שנה אבל שום דבר לא התקדם.

דוד הגואל: אני פונה למר שלמה ונטורה ממשרד החינוך.

דוד הגואל: בעקבות הישיבה הזאת אני מקווה שנגיע לצד המעשי של העניין.

דוד הגואל: שמענו את החלק ההיסטורי, שמענו את הבקשות, שמענו על המאמצים שנעשים בקהילה המכובדת.

דוד הגואל: אני בטוח שיו"ר הארגון, מר רמי כחלון, וחברים אחרים כמו ד"ר רומני ויצחק בן גד ושלמה ברנס מנתניה, ימשיכו לפעול בעניין זה.

דוד הגואל: אנחנו כהנהלת ארגון נעשה הכל לפעול יחד עם משרדי הממשלה: מר ונטורה במשרד החינוך והגברת בת שבע דן ממשרד המדע, התרבות והספורט – שגם לו יש יד בעניין, וגם הסוכנות היהודית – שאני יודע שהיא יכולה לסייע קצת פחות.

דוד הגואל: אבי פדה

דוד הגואל: צור מרכז היום את ההקמה, ומגיע לו צל"ש על המעשה האדיר שעשה.

דוד הגואל: הוא אסף מהשטח פריט אחר פריט וכך הגענו לפתיחת מרכז המורשת בחסות נשיא המדינה, יו"ר הוועדה הזאת ואישים אחרים.

דוד הגואל: אנחנו רוצים להגיע למצב שהנושא הזה יעלה על סדר היום ותהיה לו השפעה חינוכית.

דוד הגואל: אנחנו מבקשים גם ממר ונטורה וגם מגב' דן ממשרד המדע, התרבות והספורט, לסייע לנו בנושא.

שלמה ונטורה: בשנה הבאה תתקיים במוזיאון ישראל תערוכה גדולה מאוד על יהדות לוב.

דוד הגואל: זה יכול לנבוע מהמרכז הקיים.

דוד הגואל: לכן הוא חשוב כל כך.

דוד הגואל: אני מבקש שסיכום הישיבה החשובה והתכליתית הזאת יהיה אפקטיבי.

דוד הגואל: אני איש צבא לשעבר.

דוד הגואל: אחד מראשי צה"ל היום, שנמצא בלב המערכה הקשה, אלוף פיקוד דרום יום טוב סמיה, הוא ממוצא לובי.

נעמי בלומנטל: רצינו שישתתף בישיבה הזאת, והוא בוודאי יגיע לישיבה הבאה בנושא.

דוד הגואל: ויש עוד תחומים חשובים: אנשי אקדמיה, חינוך, ממשלה, מושבים.

דוד הגואל: אנחנו פרושים, תודה לאל, בכל חיי החברה בישראל.

יצחק בן גד: קודם כל, האלוף יום טוב סמיה הוא סמִיה.

יצחק בן גד: הוא יוצא טריפולי, לוב.

יצחק בן גד: דוד הגואל הוא ג'וילי בכלל.

יצחק בן גד: הוא שינה את שמו וכעת לא יודעים שהוא לובי.

יצחק בן גד: יש לנו ראש עיר, יושב ראש, והרבה אנשים מבני העדה.

יצחק בן גד: ואם "טרבלס" זה צרות באנגלית – הרי ש"טרבלסי" זה ים של צרות.

יצחק בן גד: לכן עדיף לומר "לובי" – כי זה מלבלב ונעים.

יצחק בן גד: יהדות לוב, כמידת הצניעות שלה כך מידת הקיפוח שלה.

יצחק בן גד: עשרה קבין של צניעות ניתנו לעולם, מתוכם נטלו יהודי לוב תשעה קבין, וגם בעשירי התעקשו לקחת את חלקם.

יצחק בן גד: הם מקופחים.

רמי כחלון: אך מאושרים.

יצחק בן גד: דבריו של יהודה הלוי נכונים כל כך לגבינו: "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב".

יצחק בן גד: הם יהודים אמיתיים וציוניים.

יצחק בן גד: מעט מאוד מהם ירדו מן הארץ.

יצחק בן גד: אבי המנוח היה אומר: אל תתלוננו, עזבו, אנחנו בארץ ישראל, צריך להפסיק להתלונן.

יצחק בן גד: אך הגיע הזמן לתקן את העוול.

יצחק בן גד: לוב נפלה בין מצרים לבין מדינות צפון אפריקה.

יצחק בן גד: מדינות צפון אפריקה הן המדינות שהיו בחסות צרפת.

יצחק בן גד: אך לוב הייתה מושבה איטלקית ונפלה בין הכיסאות.

יצחק בן גד: לכן יש גם פחות מחקר על לוב.

יצחק בן גד: בימים אלה מדברים על פליטים: בלוב יש 1,800,000 קמ"ר.

יצחק בן גד: כפי שפרטתי במאמר שלי, שפורסם וגם נשלח אל היו"ר נעמי בלומנטל, 38,000 היהודים הלוביים הם בערך 2% מהאוכלוסייה.

יצחק בן גד: אם נקבל 2% מהטריטוריה של לוב – יש לנו 36,000 קמ"ר – יותר מאשר כל המדינה הזאת עם הגולן ועם יש"ע והכל.

נעמי בלומנטל: אני פונה כעת לבת שבע דן, ממשרד המדע, התרבות והספורט.

נעמי בלומנטל: את אחראית על מוסדות מחקר, ואני מבקשת לשמוע את הצעותיך לקידום הנושא.

בת שבע דן: לא הצלחתי להבין בכמה מוסדות מדובר?

בת שבע דן: כמה ישויות משפטיות יש?

נעמי בלומנטל: דווקא במקרה הזה, לעומת הרבה עליות אחרות, מדובר בגוף אחד.

נעמי בלומנטל: זו אולי העלייה היחידה שיש לה רק ארגון אחד.

בת שבע דן: קודם כל אני מבקשת להפנות את תשומת הלב למודעה שפרסמנו ביום שישי האחרון בעיתון "הארץ" והיא תפורסם גם בעיתונים אחרים בהמשך.

בת שבע דן: יש כאן פרסום על בקשות לתמיכה של המשרד.

בת שבע דן: בניגוד למר ונטורה – חוק התקציב טרם אושר ולכן איננו יכולים להתחייב לשום תמיכה לגבי השנה הבאה.

בת שבע דן: אך יש לנו תקנה לגבי מורשת, ואפרט במה היא עוסקת ובאילו מקרים היא תומכת.

בת שבע דן: אתם רשאים להגיש בקשת תמיכה על פי תקנה זו.

נעמי בלומנטל: גב' דן, האם תוכלי לשבת עם נציגי הארגון לאחר מכן, כדי להנחות אותם?

נעמי בלומנטל: יש כאן לאקונה של הרבה מאוד שנים.

נעמי בלומנטל: מצד אחד הגופים קיימים, האנשים עושים עבודה – והכל בהתנדבות ומתרומות.

נעמי בלומנטל: צריך למצוא דרך לסייע.

בת שבע דן: אני עוסקת למעלה מ20- שנה בתקציבים של מפעלי תרבות ואומנות.

בת שבע דן: בפעם הראשונה אני נתקלת בגוף שהיה כל כך שקט שלא שמענו ממנו.

נעמי בלומנטל: נכון.

נעמי בלומנטל: אתמול קראתי קצת מההיסטוריה של יהדות לוב, ואלה באמת דברים מדהימים.

נעמי בלומנטל: רציתי גם לשאול האם אתם ערים לכך שייתכן שיש ביניכם ניצולי שואה, אולי אסירי ציון, ותיקי מלחמת העולם השנייה – שגם להם יש זכויות על פי חוק.

נעמי בלומנטל: צריך להביא את הדברים לידיעת האנשים הפרטיים.

יעקב ברנס: סליחה שאני מתפרץ, אבל אני מבקש לספר על הנושא הזה.

יעקב ברנס: יחד עם חברנו אברהם מאירזון אנחנו מטפלים זה 5-4 שנים בנושא המחלה של יוצאי לוב.

יעקב ברנס: אנחנו מפחדים לדון בנושא, מטאטאים את הנושא מתחת לשטיח.

יעקב ברנס: יעקב קורפיין ואשתו של אברהם ז"ל, עדינה, נפטרו כתוצאה מן המחלה.

יעקב ברנס: אנחנו מנסים להשיג תרומות בכל העולם.

יעקב ברנס: את המחקר מנהלת גב' רות גביזון.

יעקב ברנס: במסגרת הבקשות שעולות כאן אני חושב שמן הראוי שהמדינה תיתן סיוע למחקר הזה, כמו שטיפלו בזמנו באלצהיימר.

מוריס רומני: כנראה שהמחלה קשורה למחלת הפרה המשוגעת.

יעקב ברנס: רוב הסובלים הם טריפוליטאים.

יעקב ברנס: חשוב לטפל בנושא, כדי שהנכדים שלנו לא ייפגעו מזה.

בת שבע דן: אחזור להסביר את נושא הבקשות לתמיכה.

בת שבע דן: אני רוצה להפריד בין שני נושאים - המוזיאון והמחקר.

בת שבע דן: עוד לא למדתי את הנושא, אבל אני חושבת שבעתיד אשווה את המוסד למרכז מורשת בבל, שהיום נתמך בסכום יפה מאוד.

בת שבע דן: ייתכן שלא הגעתם עדיין לפעולות שנעשות שם, אך ייתכן שתהיה צמיחה בשנים הבאות ואז תגיעו למספר פעולות דומה.

בת שבע דן: אז אוכל להשוות אתכם למוסד באותו סדר גודל.

בת שבע דן: בתחום המוזיאונים יש להבחין בין התקנה של מוזיאונים – שלא קשורה אלי, לבין תחום המורשת.

בת שבע דן: גם מרכז מורשת בבל מקבל עבור המוזיאון מתקנת המורשת ולא מתקנת המוזיאון.

בת שבע דן: יש 180 מוזיאונים בארץ שעוברים ועדה של מועצת המוזיאונים ומקבלים הכרה כמוזיאון.

בת שבע דן: זה לא מתאים לכם, אתם מוזיאון מורשת, כמו מרכז מורשת בבל.

בת שבע דן: התקנה התקציבית הזאת היא לפעולות פולקלור של עדות ישראל.

בת שבע דן: בתוך התקנה הזאת יש לי גופים נתמכים בשלושה נושאים: להקות אומנותיות של עדות המחיות ומפיצות את מורשת העדה; תמיכה באירועים ארציים של חגים כמו הסהרנא – וייתכן שבעדה הלובית היו חגים מסוימים שחגגו.

יעקב חג'ג ילוף: יש לנו את ה"חוסן נואר".

בת שבע דן: הנושא השלישי הוא תמיכה בגופים מקצועיים – וכאן אני נכנסת לנושא שמר ונטורה דיבר עליו.

בת שבע דן: הכוונה לגופי מחקר שעוסקים באיסוף ושימור הפולקלור.

בת שבע דן: עלול להיות מצב של כפל תמיכות כאן.

שלמה ונטורה: אין כאן כפל תמיכות.

שלמה ונטורה: משרד המדע התרבות והספורט עוסק בשימור הפולקלור - ואנחנו בדבר אחר.

בת שבע דן: אם כן, עליכם להגיש בקשות בתחילת השנה.

בת שבע דן: נבדוק אותן.

בת שבע דן: יש לנו ועדה מקצועית, המורכבת מאנשי אקדמיה, שיבדקו את הבקשה לאור תקנת המורשת.

בת שבע דן: אני רוצה להסב את תשומת לבכם לקריטריונים הנדרשים, וכן ליום העיון שיתקיים ביום 10.12 במוזיאון ישראל.

בת שבע דן: זהו יום עיון לגופי מורשת, ובו תינתן הדרכה לגבי הגשת הבקשה.

שלמה ונטורה: זה פתוח לנציגי העמותות.

בת שבע דן: ואחרי שתגישו את הבקשה נשב יחד ונדון בסיוע.

נעמי בלומנטל: אני מציעה שלאחר הישיבה יישארו נציגי הארגון וידונו בנושא עם מר שלמה ונטורה וגב' בת שבע דן.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: לפני סיום הישיבה, נשמע עוד כמה תגובות אחרונות.

יעקב חג'ג' ילוף: יהודי לוב הותירו רכוש רב בלוד: אוצרות שהיו בבתי הספר, רכוש של הקהילה ועוד.

יעקב חג'ג' ילוף: בשנת 1970 נאמד הרכוש הזה בכחצי מיליארד דולר.

יעקב חג'ג' ילוף: היום הוא נאמד בקרוב למיליארד דולר.

יעקב חג'ג' ילוף: זה דבר שצריך לעלות על סדר היום, יחד עם הדיונים בפיצויים וכו'.

נעמי בלומנטל: נכון.

נעמי בלומנטל: לצערי, הנושא לא קשור לוועדה הזו, ואני אעביר את הנושא לטיפולו של ח"כ הירשזון.

נעמי בלומנטל: נשמע כעת את גב' רחל דואני.

רחל דואני: אני מטפלת בתביעות של יהודי לוב ניצולי השואה.

רחל דואני: נתקלתי לפני חמש שנים בבעיה.

רחל דואני: ראיתי שהיהודים ניצולי השואה לא קיבלו את כל מה שמגיע להם.

רחל דואני: לקחתי את העניינים לידיי.

רחל דואני: יש יהודים שלא קיבלו שום פיצוי.

רחל דואני: אחת הסיבות היא שהייתה להם נתינות בריטית.

רחל דואני: אך היהודים האלה לא היו בבריטניה, והנתינות ניתנה להם בכפייה כשהיו תושבי לוב.

רחל דואני: יש גם בעיה עם נתינות צרפתית.

רחל דואני: גם יהודים אלה מעולם לא היו בצרפת אך קיבלו את הנתינות בכפייה.

רחל דואני: מסיבות אלה נשללו זכויות ממדינת ישראל בגלל הנתינות הזאת.

נעמי בלומנטל: נשללו זכויות מהמדינה שלנו.

רחל דואני: נכון.

רחל דואני: אלה אנשים מסכנים, שהיו בברגן-בלזן ונלקחו למחנות כפייה.

רחל דואני: רק בגלל הנתינות שלהם הם לא יכולים לקבל פיצויים.

נעמי בלומנטל: זה מעניין, ואני חושבת שאנחנו יכולים לסייע בנושא.

נעמי בלומנטל: אני מבקשת שתהיי עמי בקשר לגבי הנושא הזה, כדי שנראה כיצד אפשר לסייע.

נעמי בלומנטל: מר נעים הסביר לי שעלייך לקבל הכרה של משרד האוצר כדי לעסוק בנושא, האם זה נכון?

רחל דואני: נכון.

רחל דואני: לא רצו לקבל אותי בתור עמותה.

רחל דואני: אומרים לי כל הזמן שעלי להביא ייפוי כוח מכל אדם שאני מטפלת בו.

רחל דואני: אני פוגשת עשרה אנשים מדי יום, ואלה אנשים פשוטים.

רחל דואני: הם בוכים על מאורעות 1945.

רחל דואני: אני בדקתי את ההיסטוריה שלהם יותר מכל אחד בישראל.

רחל דואני: בכל ערב בוכים לי עשרה אנשים על מה שהם עברו.

רחל דואני: אך לא רוצים להכיר בי.

נעמי בלומנטל: אנחנו נקבע פגישה מיוחדת לנושא זה.

רמי כחלון: אולי אנחנו נוכל לעזור לך.

שלמה צפן: אני רוצה להוסיף לדבריה של גב' רחל דואני.

שלמה צפן: האוצר גם מתעלם מהנתינים הצרפתים והנתינים הבריטים.

רחל דואני: אני מבקשת להוסיף: אני נפגשת עם אנשים פשוטים שלא למדו בגלל המלחמות.

רחל דואני: והם יודעים לשפוך את לבם יפה מאוד ברגע שאני מדברת עמם ושואלת מה היה ומה קרה.

רחל דואני: האנשים האלה מלאים בכל כך הרבה סיפורים.

רחל דואני: אני לא מקליטה את האנשים, אבל רושמת כל דבר.

רחל דואני: יש לי יותרמ500- תיקים.

רחל דואני: בכולם יש סיפורים אישיים על מה שעבר עליהם.

רחל דואני: והכל לבד, על חשבון זמני האישי.

מוריס רומני: אני אהיה מעוניין לקבל את החומר הזה.

נעמי בלומנטל: ח"כ יצחק כהן, שהיה בעבר שר הדתות, אני פונה כעת אליך.

נעמי בלומנטל: אתה רואה כאן את בני קהילתך, ואתה חבר בוועדת הכספים.

נעמי בלומנטל: מי כמוך יודע, יש היום מגמה נכונה להנציח ולהעביר מדור לדור את מורשת הזהות העדתית – וזאת בניגוד לדרישה שרווחה בשנות ה50- ליצור כור היתוך מכל העולים.

נעמי בלומנטל: המגמה הזו נכונה – וכמובן כולם רוצים וצריכים להיות ציוניים וישראלים טובים.

נעמי בלומנטל: יש צורך בזהות עדתית כדי להגיע לחוזק פנימי אישי וגאווה וזהות עצמית.

נעמי בלומנטל: הוועדה הזאת משתלבת במגמה הזאת.

נעמי בלומנטל: מגיע ליהדות לוב, שהייתה שקטה כל השנים, שנמצא את הדרך הנאותה להנחיל את הידע לילדים, ולהקים מכון מחקר המצויד בטכנולוגיה מודרנית – שיסייע בהנצחת המורשת.

דוד הגואל: צריך העדפה מתקנת.

חיים ברדה: אני מאשקלון.

חיים ברדה: נולדתי באשקלון, ואני בן למשפחה שעברה שואה.

חיים ברדה: הוריי ז"ל ואחיותיי היו בג'דו במחנה ריכוז.

חיים ברדה: גם אני לא ידעתי הרבה על העבר.

חיים ברדה: במהלך השנים, בילדות, שמעתי דברים פה ושם והיום לי זיכרונות.

חיים ברדה: אך בשנים האחרונות, מאז שנפגשתי עם מר כחלון, התחלתי ללמוד את הנושא.

חיים ברדה: הרבה אנשים רוצים לדעת את המקור שלהם, מה קרה עם המשפחות שלהם.

חיים ברדה: אני חושב אנחנו נולדנו כאן וגדלנו כאן, וחברי יצחק כהן גדל איתי יחד.

חיים ברדה: ראינו את כל הקשיים שעברו הורינו כשהגיעו ארצה.

חיים ברדה: הם עברו מעברונים וצריפים ואפילו באוהלים ההורים שלי היו – כי הגיעו ממש בתחילת שנת 1949.

חיים ברדה: מר ונטורה דיבר על 50,000 ש"ח, אבל זה נראה לי בדיחה.

חיים ברדה: זו עדה כל כך גדולה ומפוארת, ונתנה כל כך הרבה למדינה ועשתה כל כך הרבה למענה.

יואב רפאל: וכל הזמן הזה לא קיבלנו מאומה.

יוסי נעים: לא מדברים על כסף אלא על הכרה, הכרה של משרד האוצר.

מוריס רומני: אי אפשר להאשים את מר ונטורה ממשרד החינוך.

מוריס רומני: כל התקציב למורשת הוא זעום ביותר.

מוריס רומני: זה לא "הבימה".

מוריס רומני: זה בקושי מיליון וחצי ש"ח.

חיים ברדה: אני מפנה את הדברים לחברי הטוב ח"כ יצחק כהן.

חיים ברדה: הוא כמו אח שלי.

חיים ברדה: הוא חבר ועדת כספים.

חיים ברדה: בעניין הזה הוא צריך ללחוץ, כי זו מורשת מפוארת כל כך שחבל מאוד שהיא תיעלם לה.

חיים ברדה: ואני מודה מאוד ליו"ר הוועדה על הישיבה הזאת.

יצחק כהן: ראשית, אני מאוד שמח על המפגש הזה.

יצחק כהן: נודע לי עליו במקרה במהלך דיונים בוועדת הכספים.

נעמי בלומנטל: נכון.

נעמי בלומנטל: לא ידענו על המוצא שלך.

דוד הגואל: זה במסגרת הצניעות.

יצחק כהן: זה מה שמייחד את העדה הזאת.

יצחק כהן: אמנם את מכירה אותה דרך בתך, ח"כ בלומנטל, אבל את עדיין לא מכירה אותה מספיק.

יצחק כהן: זו עדה צנועה שמייחדים אותה שני הפכים:

יצחק כהן: האוניברסליות שלה – שרואים אותה בכל חברי העדה, ולעומת זאת השקט והצניעות של האנשים.

יצחק כהן: ואני מדבר על כך בהתרגשות, כי אני בן העדה.

יצחק כהן: הייתה לי פגישה עם ד"ר אברמסקי מ"יד ושם".

יצחק כהן: היא כתבה את פנקס הקהילות.

יצחק כהן: כמו שאמר האוצר לפדה

יצחק כהן: צור, גם היא חשבה שאין לה חומר, אך לבסוף הוציאה כרך עבה מאוד.

יצחק כהן: החומר רב ועשיר.

יצחק כהן: ודי להסתכל על היצירות התורניות של רבני לוב.

יצחק כהן: סבי, רבי חיים כהן, חיבר 18 ספרים שעד היום מפארים את היכלי הישיבות ברמה הגבוהה ביותר.

יצחק כהן: אגב, בפנקס הקהילות יש התכתבות עם הרב ברלין מרוסיה.

יצחק כהן: הוא כותב לרבי חיים כהן מטריפולי, מטרבולוס: "אני איש מארץ רוסיה".

יצחק כהן: זה עושר אדיר, יחד עם צניעות מופלגה וחום שאי אפשר למצוא בשום מקום.

יצחק כהן: וזה מה שמאפיין את העדה.

יצחק כהן: העובדה שעד היום הנושא לא כלול בשום תקנה תקציבית – היא העדות החותכת לצניעות הזאת.

נעמי בלומנטל: אולי תכניס אותנו לתקציב, ח"כ כהן?

שלמה ונטורה: אבל אם תאשר תקנת מורשת, ח"כ כהן, הארגון יקבל תקציבים.

חיים ברדה: אביו של ח"כ כהן, חיים כהן ז"ל, חינך את העיר אשקלון – את אנשי העדה וגם אחרים – הוא לימד ונתן הרצאות.

חיים ברדה: ח"כ כהן שכל את אחיו בשנת 1956, אף אחד לא יודע מזה.

חיים ברדה: הוא לא ידבר על זה אף פעם.

חיים ברדה: גם זה מעיד על הצניעות.

יעקב חג'ג' ילוף: הרב חיים הכהן הוא אביך או סבך?

יצחק כהן: אני הנין שלו.

יצחק כהן: הוא סבא של אבי.

יצחק כהן: כבר 52 שנים קמים ארגונים ומתפרקים, וקמים ועדים מקבילים.

יצחק כהן: הגיע הזמן שיקום ארגון גג אחד.

יצחק כהן: זו הבעיה העיקרית של העניין.

יצחק כהן: כשיש כמה רבי חובלים, האונייה לא זזה לשום מקום ובמקרה הגרוע היא טובעת.

יצחק כהן: ארגון גג אחד, בלי פיצולים, זה יקדם את העניין.

נעמי בלומנטל: יש ארגון גג.

נעמי בלומנטל: עכשיו צריך תקציב.

מוריס רומני: נשמח לראות אותך בארגון.

יצחק כהן: אני אשמח לעזור.

יצחק כהן: לסיום, הזכירו כאן את ח"כ אברהם הירשזון.

יצחק כהן: הוא באמת מטפל בנושאים שצוינו כאן.

יצחק כהן: הוא היה נשוי לאשה טריפוליטאית, עליה השלום.

יצחק כהן: היא נפטרה.

יצחק כהן: היא ממשפחת וטורי.

יצחק כהן: אם ישאלו אותו על העדה, הוא יספר דברים יוצאים מן הכלל.

יעקב ברנס: הוא קרוב מאוד לעדה.

יעקב ברנס: אם היה יודע על הדיון היום, בוודאי היה מגיע.

מוריס רומני: אני מבקש להוסיף רק דבר אחד, שקשור למשרד הדתות.

מוריס רומני: אני מבקש שיחזירו את התכנית "קבלת שבת" בשעות 16:00-15:00 ביום שישי.

מוריס רומני: אין לנו תוכנית כזאת.

מוריס רומני: למה אין במדינת ישראל תכנית כזאת, ולמה היא בוטלה?

מוריס רומני: הרבה אנשים בוכים על כך שהתכנית נמחקה.

יעקב חג'ג' ילוף: היום אנחנו נמצאים 55 שנים לפרעות.

יעקב חג'ג' ילוף: אני מבקש לבדוק ולשקול איך להפוך את הטקס שאנחנו עושים בנתניה לטקס ממלכתי, החל מהשנה הבאה.

יעקב חג'ג' ילוף: כוונתי לכך שישתתפו בו חברי כנסת, ונציגים של משרדי ממשלה, ושהטקס יהיה מתוקצב.

יעקב חג'ג' ילוף: זה לא בשמים.

נעמי בלומנטל: אני אבדוק את העניין.

יעקב ברנס: אני מבקש שהחברים לא יתפזרו בתום הדיון.

יעקב ברנס: נישאר לדיון בחדר הוועדה.

נעמי בלומנטל: ואני מבקשת גם מנציגי משרדי הממשלה להישאר כדי לסייע.

נעמי בלומנטל: תודה לכולם.