ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 107, 2000-11-08 09:00

נעמי בלומנטל: בוקר טוב.

נעמי בלומנטל: הישיבה הזאת נובעת מנושא שעלה כאן בוועדה ומהמצוקה של העולים החדשים.

נעמי בלומנטל: בעיקר דווקא מעולי ברית המועצות, חבר העמים ופחות אולי מעולי אתיופיה.

נעמי בלומנטל: האמת היא שהיינו צריכים להתייחס גם אליהם ואולי גם לאוכלוסיות אחרות.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא נוכל להתייחס היום לכל, אז נדון אך ורק בשידורים בטלוויזיה.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא דנים ברדיו, ברדיו רקע למשל ובערוצים אחרים, אלא רק בטלוויזיה.

נעמי בלומנטל: מה שקרה – ואנחנו ראינו את זה, לצערנו הרב – זה שאחוז העולים החדשים מאלה שנרצחו בצורה אכזרית ביותר לאחרונה, הרבה יותר גבוה מאשר חלקם באוכלוסייה.

נעמי בלומנטל: אפילו שמעתי, עד כדי כך, שמשפחתו של אברהמי, למשל, מפתח תקווה, שעשו בו את הלינץ', יחד עם וואדים נוז'יץ', אומרת שחבל שהוא נסע עם עולה חדש וכך הם נקלעו למצב שבו מצאו את עצמם.

נעמי בלומנטל: כלומר, מה שמסתמן הוא שלעולים החדשים אין מספיק מידע.

נעמי בלומנטל: רובם לא מכיר את הארץ.

נעמי בלומנטל: שאלו אותנו פה בוועדה, למשל, פתאום התקבל טלפון: אם אני רוצה לנסוע לטבריה, איפה זה ואדי ערה?

נעמי בלומנטל: זה מסוכן או לא מסוכן?

נעמי בלומנטל: אתה שומע דברים שעבורנו, הוותיקים, הם לא בעיה.

נעמי בלומנטל: אתה יודע איפה זה ואדי ערה, אתה מכיר את הכביש, אתה יכול לסמן בראש שלך את הדרך ולבדוק איפה זה בעייתי יותר ואיפה בעייתי פחות.

נעמי בלומנטל: העולים החדשים, רובם לא מכירים מספיק טוב את הארץ והם באמת עמדו במצב של חוסר מידע, חוסר ידע בסיסי.

נעמי בלומנטל: כתוצאה מזה הם גם לא יודעים בדיוק מה לעשות.

נעמי בלומנטל: אנחנו כאן בוועדה בהחלט נותנים את כל הגיבוי ולא חושבים שהעולים החדשים, בצורה מסוימת, הם פחות מוצלחים או פחות חכמים או הכל פחות.

נעמי בלומנטל: הם אותו דבר, אבל הם מכירים פחות ויש אילוצים של מי שבא זה מקרוב לעומת מי שוותיק בארץ.

נעמי בלומנטל: עובדה שנהרגו או נרצחו במאורעות האחרונים אחוז גבוה מאד של עולים חדשים.

נעמי בלומנטל: לפיכך, נזעקנו באחת הישיבות האחרונות ואמרנו: בואו נראה איזה מידע הם מקבלים.

נעמי בלומנטל: נניח שיושב בן אדם לא הכי צעיר מבני העולים מרוסיה, לא יודע עברית, יושב בבית, אולי הוא גר בגילה?

נעמי בלומנטל: הוא לא יודע.

נעמי בלומנטל: יריות פה, יריות שם.

אלכסנדר צינקר: מסתכל על טלוויזיה מרוסיה.

אלכסנדר צינקר: תחנות מרוסיה.

נעמי בלומנטל: בדיוק.

נעמי בלומנטל: מה שאומר חבר הכנסת צינקר זה נכון.

נעמי בלומנטל: מאיפה הם מקבלים מידע?

נעמי בלומנטל: מרוסיה.

נעמי בלומנטל: אז בעבר דיברנו על זה שזה אבסורד שרוב המידע שהם מקבלים הוא מרוסיה.

נעמי בלומנטל: דיברנו על זה כבר.

נעמי בלומנטל: יחסית יש מעט מאד מידע שמגיע בשפה הרוסית מהארץ.

נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על כמיליון אנשים דוברי רוסית, אבל אז דיברנו על זה, כי רצינו שהם ייראו יותר ערוצים שלנו, יותר מבחינת פוליטיקה פנימית, מידע עדכני, החברה הישראלית ועוד כהנה וכהנה.

נעמי בלומנטל: עכשיו, פתאום, ראינו שיתרה מזאת: פשוט מסוכן.

נעמי בלומנטל: המצב הזה, שהם לא יודעים מה קורה, שהם לא יודעים איפה יורים, שזה לא אומר להם שום דבר, זה בהחלט מצב מסוכן.

נעמי בלומנטל: בעבר דיברנו על החשיבות של השידורים ברוסית ובזמנו עוד היו לנו כאן וויכוחים.

נעמי בלומנטל: נדמה לי שזה היה עם המנכ"ל הקודם של רשות השידור, מוטי קירשנבאום.

נעמי בלומנטל: וויכוחים עקרוניים, במובן זה שמוטי קירשנבאום היה עוד בדעה שהיתה רווחת אז, שצריך ללמוד עברית.

נעמי בלומנטל: באו עולים חדשים, הם צריכים ללמוד עברית.

אלכסנדר צינקר: הרעיון הזה הוא בסדר.

נעמי בלומנטל: הרעיון הוא נכון, אבל אנחנו יודעים גם את המציאות ונוסף לכך אנחנו ערים כאן ועובדים כאן על קונספט חדש, של ללמוד מן השגיאות של העבר.

נעמי בלומנטל: היום, להפך, יש דעה מקובלת שהצעירים צריכים להיות מסוגלים לדבר עם הוריהם, כך שזה לא כמו שאנחנו היינו ילדים ושביקשו מאתנו לשכוח במהירות את שפת האם שלנו.

נעמי בלומנטל: היום אפילו מעודדים את הילדים לדבר בשפת האם.

נעמי בלומנטל: זה קונספט מסוים שאנחנו כבר חיים אותו.

נעמי בלומנטל: אותו קונספט אומר שצריך לספק מידע, יידע, תקשורת, גם בשפה הרוסית, מעבר לעברית, כי לא יעזור כלום, אי אפשר ללמוד בתקופה כל כך קצרה את העברית וגם כשלומדים אותה לא תמיד לומדים את אותה שפה שמדברים במהירות בטלוויזיה.

נעמי בלומנטל: כשאנחנו, חברי הכנסת, משהים בשתי שניות את המשפט הבא שלנו, פחות או יותר עושים לנו גיליוטינה.

נעמי בלומנטל: אתם רואים לפעמים ראיונות שעושים עם חברי הכנסת העולים, אז ברוך השם יש זמן.

נעמי בלומנטל: אצלנו, אם אתה לא אומר - במיוחד בערוץ השני - את מה שיש לך לומר בחמש עשרה שניות מקסימום, אתה כבר גמור.

נעמי בלומנטל: על כל פנים, אין ספק – וזו דעה שכולם כאן היו שותפים לה – שצריך שיהיו יותר שידורים בשפה הרוסית בערוצי הטלוויזיה.

נעמי בלומנטל: בואו נסקור, לרגע, מה יש היום בשפה הרוסית בטלוויזיה.

נעמי בלומנטל: חברת הכנסת סולודקין, אולי תאמרי לנו?

מרינה סולודקין: כן.

מרינה סולודקין: יש קליידוסקופ בערוץ 33, שזה הערוץ הראשון.

נעמי בלומנטל: כן.

נעמי בלומנטל: קליידוסקופ זה בימי שישי, פעם אחת בשבוע, בערוץ הראשון.

מרינה סולודקין: אחר כך יש לנו בערוץ תוכנית בשם "סיבודניה" – "היום" - בימים ראשון וחמישי.

נעמי בלומנטל: פעמיים בשבוע.

נעמי בלומנטל: כמה זמן זה בערך?

מרינה סולודקין: חצי שעה.

נעמי בלומנטל: בזמנו היה גם בטלוויזיה החינוכית.

נעמי בלומנטל: יש משהו?

גרשון גרשון: לא.

גרשון גרשון: יש רק ערב חדש בתרגום לרוסית והתוכנית "ועם הארץ" שזה לא נושא הדיון היום, אבל היא קיימת.

נעמי בלומנטל: הבנתי.

נעמי בלומנטל: היה לכם משהו בעבר.

גרשון גרשון: היו שתי תוכניות: זווית ראייה ו "ויזה וי" שהופקו עד שנת 1999.

גרשון גרשון: הפקנו כשלוש מאות תוכניות.

גרשון גרשון: בהמשך אני מוכן לדבר על זה.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: בערוץ השני?

נעמי בלומנטל: נעמי שחורי?

נעמי שחורי: בערוץ השני היום לא קיימת אף תוכנית ברוסית.

נעמי שחורי: יש תרגום של מספר תוכניות – משהו כמו שלוש שעות שבועיות לרוסית.

נעמי שחורי: מדובר בעיקר בתוכניות שהן טלנובלות, לא חדשותיות, למעט תוכנית אחת שהיא תוכנית לגיל המבוגר, לזקנים, שלגביה הזכיין החליט מראש שכיוון שחלק די גדול מהאוכלוסייה העולה שלא דוברת עברית היא מבוגרת, דווקא את זה מתרגמים לרוסית.

נעמי שחורי: לגבי ערוץ 3, על פי חוק – והכללים האלה יחולו גם על ערוץ 2 בעתיד – 5% מסך כל השידורים יהיה מתורגם לעברית, מה שאומר בעצם שעה ביום בפריסה שנתית.

נעמי שחורי: בנוסף לדרישת התרגום הפעלנו גם דרישה לתוכנית אקטואליה – מאגזינית אחת לשבוע מכל זכיין.

נעמי שחורי: אז פר ערוץ יהיו חצי שעה של אקטואליה, חצי שעה של חדשות על ידי חברת החדשות, אבל מופקת במיוחד לצורך הערוץ הזה.

נעמי בלומנטל: רגע.

נעמי בלומנטל: עוד פעם.

נעמי בלומנטל: סליחה.

נעמי בלומנטל: לא הצלחתי לעקוב.

אלכסנדר צינקר: מה יש היום?

נעמי שחורי: לגבי היום נתתי את התמונה.

נעמי שחורי: יש רק תרגום.

אלכסנדר צינקר: מה שיהיה בעתיד אנחנו לא יודעים.

נעמי שחורי: לא, המכרז יצא לדרך.

נעמי שחורי: זה לא העתיד הרחוק.

מרינה סולודקין: זה מאד חשוב.

נעמי שחורי: זה משמעותי כי זה השינוי שחל בכללים האלה של המכרז.

נעמי בלומנטל: מה אומר המכרז?

נעמי שחורי: מבחינת החוק, החוק דרש 5% תרגום לרוסית או הפקה ברוסית, אנחנו בנוסף לדרישה של החוק דרשנו חצי שעה של הפקה שבועית מכל בעל זיכיון בנושאים שקשורים לאקטואליה, חצי שעה שבועית מחברת החדשות של חדשות שמופקות במיוחד – לא תרגום של מהדורת חדשות – וחצי שעה שבועית מהטלוויזיה החינוכית.

נעמי שחורי: כך שלייצר בלוק של שעה וחצי באותו יום…

נעמי בלומנטל: ביום או בשבוע?

וילמה מאור: אמרת שבוע.

נעמי שחורי: זה ישובץ מבחינת שידור פעם בשבוע, על מנת שזה לא ייבלע ויעלם בתוך לוח המשדרים.

נעמי שחורי: כדי שיהיה איזשהו סיכוי שהאוכלוסייה הרוסית תסת

נעמי שחורי: כל גם על זה כי היא תדע שיש לה שעה וחצי מרוכזים של שידורים בשפה הזאת, שרובם מסביב לנושא האקטואליה.

אלכסנדר צינקר: מה שהכי חשוב זה שכמה פעמים ביום, בזמן קבוע, יהיו 5 דקות חדשות בשפה הרוסית.

נעמי שחורי: הטלוויזיה הציבורית יכולה לעמוד בזה.

נעמי שחורי: אני לא יכולה לעמוד בזה.

אלכסנדר צינקר: אולי חמש דקות בבוקר, אולי חמש דקות בערב.

נעמי שחורי: אני נתתי את מה שקיים ואת הדרישה שקיימת.

נעמי בלומנטל: הדרישה מטעם מי?

נעמי שחורי: מטעם הרשות והמועצה.

נעמי שחורי: אלה הדרישות והתנאים שהן קבעו.

אמנון כהן: חברת הכנסת בלומנטל, וועדת הכספים, עוד כשהכינה את החוק, דרשה שיהיו תוספות של שידורים ברוסית.

אמנון כהן: אז לא היו בכלל שידורים ברוסית.

אמנון כהן: היו רק ערבית ועברית.

אמנון כהן: דרשנו שזה יכנס לחוק.

אמנון כהן: עכשיו, מתוך החוק, הם צריכים איכשהו לחלק את זה.

נעמי שחורי: אנחנו פרשנו את הדרישה של החוק, כדי שלא הכל יהיה עם תרגום בלבד, כי התרגום הזה הוא פחות משמעותי בעניין הזה והכנסנו פנימה דרישה מסודרת להפקת תוכניות מיוחדות ובעיקר האקטואליה.

נעמי שחורי: הסיבה שהלכנו על דרישה לכיוון האקטואליה היא, שבגלל שהבדיקה שעשיתי…

נעמי בלומנטל: את ממונה על הנושא הזה?

נעמי שחורי: אני עסקתי בכל הנושא של התוכניות.

נעמי שחורי: מהבדיקות שעשיתי, הבנתי שהנושא הנדרש ביותר הוא באמת התחום הזה שנקרא אקטואליה.

נעמי שחורי: בכל התחומים האחרים, אין לנו סיכוי, עם ריבוי הערוצים הרוסיים המגיעים ארצה דרך הלוויין, גם בכבלים וגם בקליטה בלוויין, שהקהל דובר הרוסית יסתכל על ערוצים ישראלים.

נעמי שחורי: הדבר היחיד שבו יש סיכוי למשוך אותם להסתכל כי יש צמא, יש מחסור, זה בתחום של אקטואליה שמחוברת לכאן, על מנת באמת למנוע שהמידע היחיד שיתקבל יהיה מגאזין שנעשה אמנם פה, מופק כאן, אבל משודר משם.

נעמי בלומנטל: אני רוצה שוב להבין: זה יהיה שעה וחצי בשבוע?

נעמי שחורי: כן.

נעמי בלומנטל: בכל יום יהיו תוכניות?

נעמי שחורי: לא.

נעמי שחורי: ביים אחד שעה וחצי.

נעמי בלומנטל: זה לא נשמע הגיוני.

נעמי בלומנטל: אם אנחנו מדברים על אקטואליה ואנחנו שומעים מה קורה עכשיו אצלנו…

נעמי שחורי: זה לא חדשות, זה אקטואליה.

נעמי שחורי: אלה פרשנויות, דעות, אלה לא חדשות יומיות, בפירוש.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להבהיר לך, שכנראה זו תהיה התחושה או הדרישה של כולנו כאן, חברי וועדת העלייה והקליטה, שזה פשוט לא מספיק.

נעמי בלומנטל: זה טוב שאתם ערים לנושא – גם לאור מה שאמר חבר הכנסת אמנון כהן, שהוא חבר וועדת הכספים, שהיתה התניה, גם בעקבות הדרישה של הוועדה שלנו - אבל זה לא מספיק.

נעמי בלומנטל: אנחנו תכף נשמע גם את ערוץ 33, שנמצא פה המנכ"ל שלו, מר בראל.

נעמי בלומנטל: נשמע מה הם מציעים לנו, אבל נראה לנו בפירוש שזה לא מספיק.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשמוע גם מבחינה מסחרית.

נעמי בלומנטל: אתם וודאי בדקתם את זה.

נעמי בלומנטל: אתם בנויים על פרסומות.

נעמי בלומנטל: האם הצפי או המידע שלכם הוא כזה, שאתם לא מאמינים שעל ידי פרסומות לאוכלוסייה דוברת הרוסית, תוכלו לכסות את העלות?

נעמי בלומנטל: נניח, של חדשות?

אמנון כהן: זה לא קשור בכלל, גברתי היושבת ראש.

אמנון כהן: אפילו אם הם לא ירוויחו שקל אחד, הם חייבים לתת את זה.

נעמי שחורי: סליחה.

נעמי שחורי: עם כל הכבוד, יש בכל זאת הבדל בין דרישה שמופנית לטלוויזיה המסחרית שאמורה לחיות אך ורק מהפרסומות, שמופנות אליה כבר היום הרבה מאד דרישות "ציבוריות" וזו אחת מאותן הדרישות, לבין דרישה מהערוץ הציבורי.

נעמי שחורי: אי לכך כן בדקתי את ההיתכנות הכלכלית ואת המשמעות הכלכלית של רצועה יומית ברוסית.

נעמי שחורי: הבדיקה שעשיתי מול אנשים שמבינים, שעובדים בתחום של פרסומות במגזר הרוסי, העלתה שאין שום סיכוי שבעולם לכסות את העלויות של רצועה כזאת, אפילו לא את רובן.

נעמי שחורי: עלויות הפרסום בארץ מול עלויות הפרסום בערוצים הרוסיים המשודרים מרוסיה, ברית המועצות לשעבר, לכיוון הארץ, הן ביחס של בין 1 ל 4.

נעמי שחורי: כלומר: ספוט פרסומי בערוצים הרוסיים בפריים טיים, בתוכניות הכי נצפות בארץ, עולה פחות מספוט של שעה 09:00 בבוקר אצלנו.

נעמי שחורי: אין סיכוי לעמוד מול הדבר הזה.

נעמי שחורי: אנחנו הרגשנו שעל זכיינים של ערוץ מסחרי, ללא כל עזרה ציבורית – מבחינת המימון – אנחנו לא יכולים להטיל יותר מזה.

נעמי שחורי: הדעה שלי היא שאם מוטלת דרישה, היא צריכה להיות מוטלת והיא מובנת מאליה, אבל בעיקר היא צריכה להיות מופנית לערוצים הציבוריים בארץ, או בתמיכת מימון ציבורי.

נעמי שחורי: ערוץ מסחרי שחייב להחזיק את עצמו רק מן ההכנסות שלו, אי אפשר להטיל עליו מעבר לזה.

נעמי שחורי: אני חושבת שהדרישה מהם היא סבירה, אבל בואו נתייחס אליה גם מבחינתם כמעמסה כלכלית לא קטנה - להביא דברים במיוחד, לא לתת תרגום של חדשות קיימות כבר ולא להוסיף איזה קריין לדברים שכבר נוצרו, אלא להפיק אותם במיוחד, גם חדשות וגם אקטואליה, עם נושאים מיוחדים שגם מעניינים את הציבור הזה, לא לקחת כמובן מאליו שכל נושא שמעניין את כלל הציבור מעניין גם אותו אוטומטית.

נעמי שחורי: יש דברים מסוימים ומיוחדים שאותם צריך לבדוק גם עבור הציבור הזה - הפקה מיוחדת כזאת עולה כסף.

מרינה סולודקין: את יודעת, אנחנו לא מסכימים עם מה שאת אומרת.

מרינה סולודקין: אתם מכרתם את כל השוק לרוסיה.

מרינה סולודקין: אתם, כולכם, מי שיושב כאן, גרמתם לכך שאנשים צופים בשידורים רוסיים וערוצים רוסיים ובכדי להגיע לפרסומת ישראלית, גם את זה משדרים דרך ערוצים של רוסיה ועכשיו את מסבירה שזה לא כלכלי וכדומה ואת עושה שעה וחצי שידורים ביום אחד.

מרינה סולודקין: זה לא חדש.

מרינה סולודקין: זאת פרופוגנדה.

לריסה גרשטיין: יש המון עובדים פרופסיונליים, מקצועיים, פה, אנשי טלוויזיה, שחקנים וכולי וכולי, שיושבים בלי עבודה ואתם כל הזמן אומרים: אין מה להתחרות בערוצים הרוסיים.

נעמי שחורי: אני יכולה לענות לך ברמה המקצועית.

נעמי שחורי: קודם כל, אם התוכניות האלה נעשות בערוץ מסחרי יש סיכוי טוב שזה לא יהיה פרופוגנדה כי זה נתון ללחצים מסוג אחר.

נעמי שחורי: זאת רק הערת אגב.

מרינה סולודקין: בגלל זה אתם פותחים רק לפני הבחירות את השידורים.

נעמי שחורי: לא, זה לא קשור לבחירות.

נעמי שחורי: רק עכשיו הוצאנו את המכרז, עכשיו כתבנו כללים חדשים לערוץ 2, זה היה עיתוי שלא קשור לשום דבר.

נעמי שחורי: הנקודה שאת אמרת, לגבי התוכניות.

נעמי שחורי: אם אין מסה קריטית, כמות מסוימת של שעות ביום, אז אנשים, היום, בעידן של ריבוי ערוצים, לא הולכים לראות חמש דקות טלוויזיה בערוץ שהם אף פעם לא פותחים אותו.

נעמי שחורי: אם אין מסה קריטית, הם לא יראו אותו.

מרינה סולודקין: הציבור שלנו רוצה חדשות כל יום, רוצה תוכניות כל יום.

נעמי שחורי: בבקשה.

נעמי שחורי: יש לכם את הערוצים הציבוריים.

מרינה סולודקין: אנחנו 18% מהאוכלוסייה ואתם בחסד נותנים לנו 5% של תרגומים.

נעמי שחורי: יש לך פה ערוצים ציבוריים, שהם, לדעתי, צריכים להתמודד עם הדבר הזה.

נעמי שחורי: את לא יכולה להטיל את כל המעמסה, ללא כל עזרה ציבורית, על ערוץ מסחרי, עם כל הכבוד.

נעמי שחורי: יש ערוצים ציבוריים ממומנים על ידי כספי ציבור.

מרינה סולודקין: אם את לא יכולה להשתמש בערוץ מסחרי ולעשות פרסום למיליון איש, אז את לא מקצועית.

נעמי שחורי: אני מדברת עם אנשים שהם מקצוענים בתחום הפרסום למגזר הרוסי והם אומרים לי שאין סיכוי.

מרינה סולודקין: לי זה לא אומר כלום.

מרינה סולודקין: אם עשר שנים אין טלוויזיה בשפה הרוסית, אז נכשלתם.

נעמי שחורי: אז אני מבקשת שתבדקי.

נעמי שחורי: חבל שהם לא נמצאים כאן, אותם מומחים.

נעמי בלומנטל: אנחנו בהחלט נבדוק את זה גם כן.

נעמי בלומנטל: למשל, מזכירה לי מנהלת הוועדה, וילמה מאור, שלגבי רדיו רקע…

נעמי שחורי: יש הבדל בין רדיו לטלוויזיה.

וילמה מאור: נכון, אבל בהתחלה הטיעונים היו שזה לא ילך.

וילמה מאור: אחר כך הסתבר שכן.

נעמי שחורי: היה לנו רצון להקים רדיו שכולו ברוסית והיתה לנו בעיה כי לא הצלחנו לקבל תדרים ממשרד התקשורת, אני מצטערת.

נעמי בלומנטל: זה באשר לרדיו.

נעמי שחורי: כן.

נעמי שחורי: זה באשר לרדיו.

נעמי בלומנטל: בסדר.

נעמי בלומנטל: הבנו את הרעיון המרכזי.

נעמי בלומנטל: את רוצה לומר משהו?

נעמי בלומנטל: בבקשה, תציגי את עצמך.

אלה קוזאקוב: אני עורכת ראשית של תוכנית טלוויזיה קהילתית ארצית בשפה הרוסית.

אלה קוזאקוב: רציתי רק להזכיר שכל מה שדובר פה כבר קיים.

אלה קוזאקוב: קיימת תוכנית טלוויזיה שזו הפקה מיוחדת לדוברי רוסית, הכל מצולם בשטח, יש לנו יומן שבוע, יש לנו כתבות אקטואליה וגישה מיוחדת לקהל הרוסי.

אלה קוזאקוב: מפיקים את התוכנית הזו כעשרים אנשים, בעלי מקצוע, בתקציב מאד מצומצם.

אלה קוזאקוב: אנחנו פשוט צריכים תמיכה קצת יותר חזקה ואנחנו מקבלים תמיכה ממשרד הקליטה.

אלה קוזאקוב: כמובן שזה לא מספיק.

אלה קוזאקוב: גם אין לנו פרסום, אנחנו זקוקים לחסויות, אבל יש דבר כזה.

נעמי בלומנטל: כמה אתם משדרים?

אלה קוזאקוב: אנחנו משדרים שלושים דקות בשבוע ועוד שני שידורים חוזרים.

אלה קוזאקוב: אולי זאת הדוגמא בדיוק לסוג התוכנית שאנחנו צריכים לתמוך בה ואני חושבת שאפילו ברגע הזה צריך לדאוג לאפשרויות, אולי להגדיל מעט את התקציב ולחשוב קצת גם בכיוון הטלוויזיה הקהילתית.

נעמי בלומנטל: אתם בערוץ 9, כן?

אלה קוזאקוב: כן.

אלה קוזאקוב: בערוץ 9 ובצפון בערוץ 7.

אלה קוזאקוב: אחוזי הצפייה של התוכנית הזו הם די גבוהים וגם זו יכולה להיות הדרך.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: הטלוויזיה החינוכית, בבקשה.

גרשון גרשון: אני מנהל מחלקת ענייני היום בטלוויזיה החינוכית.

גרשון גרשון: אני רוצה להזכיר לנוכחים פה ולחברי הוועדה, שבשני לפברואר לפני שנה, שנת 2000, התקיים פה דיון אחרון בנושא הזה.

גרשון גרשון: הבעיה שעמדה על הפרק היא מימון התוכניות בשפה הרוסית.

גרשון גרשון: למי שזוכר, עלתה פה הטענה - ובצדק – שעל משרד הקליטה כביכול נכפה מימון התוכניות ברוסית ואמר אז מנכ"ל משרד הקליטה שנמצא פה: זה לא תפקידו של משרד הקליטה ואנחנו עושים את זה מאחר והכספים נמצאים אצלנו, עם כל ההסתייגות שנובעת מזה.

גרשון גרשון: הטענה שלו היתה שמשרד הקליטה לא צריך לעסוק בכך.

גרשון גרשון: אבל, מאחר והבעיה לא נפתרה, משרד הקליטה ממשיך חלקית לטפל במימון התוכניות האלה.

גרשון גרשון: דובר גם אז על איך מחלקים את העוגה הזו ובצדק נאמר, על ידי מנכ"ל משרד הקליטה, שאם עושים תוכניות ברוסית רצוי לרכז אותן ברצועת שידור אחת ולא לפצל אותן בין כמה גופי שידור: ערוץ 33, ערוץ 23 וערוץ 1 ביום שישי בצהרים עם קליידוסקופ.

גרשון גרשון: כי סך התקציב הוא מצומצם ואם מקדישים אותו לתוכניות, אז חשוב שיהיה לזה אימפקט ברצועת שידור יומית שתיתן חדשות, תיתן פרשנות, תיתן תרבות, תיתן אקטואליה וכיוצא בזה.

גרשון גרשון: כתוצאה מהדיון הזה או בהמשך לדיון הזה, נערך דיון בינינו בטלוויזיה החינוכית ובין משרד הקליטה ואנחנו הצענו מספר הצעות לא מבוטל כדי לנסות לממש את הפוטנציאל הזה.

גרשון גרשון: בין היתר הגשנו הצעה לתוכנית יומית, חדשות ואקטואליה, בשידור חי.

גרשון גרשון: אנחנו הגשנו – מאחר והעלות היתה גבוהה – את אותה הצעה גם להקלטה מוקדמת ואנחנו הצענו מספר הצעות לא קטן, הצעות מגובשות.

גרשון גרשון: חברי הכנסת שיושבים פה כולם מכירים את העבודה של הטלוויזיה החינוכית וכשחברת הכנסת סולודקין אמרה שכולנו פרופוגנדה, אני מקווה שהיא לא התכוונה אלינו.

מרינה סולודקין: בוודאי שלא.

מרינה סולודקין: אתם הייתם בסדר גמור.

גרשון גרשון: לפי דעתי הדיון הזה, אז, לא מוצה.

גרשון גרשון: למה?

גרשון גרשון: מאחר ונתבקשנו להגיש הצעה למשבצת שידור יומית באותה השעה, נראה לי שעל פניו אין מי שיוכל להתחרות אתנו בהצעה הזו, כי ערוץ 33 ממילא לא יכול להציג רצועת שידור בגלל שידורי הכנסת.

גרשון גרשון: לפיכך, לא ברור לי מה קרה עם הדיון ההוא וכיצד הוא אמור להתממש בשנת 2001 שעומדת לפנינו.

גרשון גרשון: לנושא זה אמורים להיות מוקצים תקציבים להפקה וחשוב לי לשמוע ממנכ"ל משרד הקליטה אם הידיעות שמופצות בתחום, שכל הכספים אמורים להגיע לערוץ 33, הן נכונות ואולי גם נשמע מדוע הטלוויזיה החינוכית היא מחוץ לתמונה.

גרשון גרשון: רק עוד נקודה אחת אני רוצה להזכיר.

גרשון גרשון: התוכניות בשפה הרוסית בטלוויזיה החינוכית הופקו אך ורק על ידי עולים חדשים שכולם נשארו בטלוויזיה החינוכית והיום הם כבר לא המפיקים והעורכים הרוסיים, אלא הם עובדים בערב חדש, בתוכניות הספורט ובתוכניות אחרות בתחנה.

גרשון גרשון: יש כעשרה עובדים שעדיין עובדים בתחנה, שהטלוויזיה החינוכית קיבלה אותם ככל העובדים.

גרשון גרשון: תודה.

נעמי בלומנטל: ערוץ 33, בואו נשמע איפה אנחנו עומדים כרגע.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שיש הצעת החלטה שעומדת כנראה להתקבל.

נעמי בלומנטל: אולי אתה, מר מפציר, תאמר לנו איפה הדברים עומדים כרגע?

בוריס מפציר: אחרי ערוץ 33.

נעמי בלומנטל: אוקיי.

נעמי בלומנטל: מר בראל, בבקשה.

יוסף בראל: אני לא יכול לדבר אתך על כסף, מכיוון שאני עוד לא שמעתי שאנחנו מקבלים כספים.

יוסף בראל: זה היה סקופ, מה ששמעתי לפני רגע, שאת כל הכסף – ואני לא יודע כמה זה כל הכסף – עומדים לתת לערוץ 33.

יוסף בראל: דרך אגב, יכול להיות שכל הכסף זה מאה אלף שקל.

נעמי בלומנטל: במקרה כזה אנחנו נעשה מגבית ונאסוף את זה פה, בינינו.

יוסף בראל: על כל פנים, יש ריטואל מסוים, כמעט קבוע, לדון בנושא הזה אחת לשנה.

יוסף בראל: דבר אחד ברור לי במשך השנים וזה שאין חילוקי דעות על כך שזה דבר שמאד חשוב לקיים אותו.

יוסף בראל: אמרתי את זאת גם כשהמנהל שלי, המנכ"ל דאז, מוטי קירשנבאום, היתה לו דעה נוגדת.

יוסף בראל: ישבנו אז בישיבה פה בוועדה ואני אמרתי שאני בעד שידור לקבוצה כזאת גדולה, שצריכה למידע הזה על בסיס של יום יום.

יוסף בראל: שיהיה בתקופת משבר או בתקופה נורמלית, הם זקוקים לזה.

יוסף בראל: מה גם שברקע שלי שידרתי למיעוטים שונים.

יוסף בראל: אני שידרתי בערבית, שידרתי באנגלית, אז אני מאד משוכנע שצריך לקיים שידור ברוסית.

יוסף בראל: היה מגע, כזה או אחר, בתדירות לא גבוהה במיוחד, ביני לבין המנכ"ל, שאני מכיר אותו שנים ואנחנו ידידים וותיקים, בוריס מפציר, שניסה לברר בשנה האחרונה את האפשרויות השונות לקיים שידור יומי ברוסית.

יוסף בראל: ההצעה שגובשה לפני די הרבה זמן, חמישה או ששה חודשים, היתה לקיים שידור יומי של חצי שעה בשפה הרוסית במתכונת – כדי שכולנו נבין על מה אנחנו מדברים – של ערב חדש, שיש בו גם חדשות, גם ראיונות, אבל הכל אקטואליה.

יוסף בראל: חצי שעה יומית עם צוותי צילום שייצאו יום יום, יצלמו אירועים מיוחדים לאוכלוסייה הזאת, שאחרת אין לה אפשרות לקבל אותם, עם גיבוי של החדשות שמצולמות ברשות השידור שאנחנו בלאו הכי מקבלים ועם לוויין לחדשות שמסביב לעולם, שאנחנו מקבלים מדי יום.

יוסף בראל: אני חושב שהוא לא קיבל את הכסף, כי אם היה מקבל את הכסף, היה חוזר אלי ואומר: הנה הכסף, תתחיל עם השידורים, אבל חלפו חמישה חודשים ואני משוכנע שהכסף הזה לא הגיע.

יוסף בראל: אם המידע הזה שכסף בדרך הוא אמיתי או לא אמיתי – יתכן שהוא יודע יותר טוב ממני, אבל אם יגיע הכסף, נקיים את זה.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מר מפציר, איפה אנחנו עומדים?

אלכסנדר צינקר: איפה הכסף?

סופה לנדבר: באיזה סכום מדובר?

בוריס מפציר: יש פה איזושהי התעוררות.

סופה לנדבר: יש פה סקופ.

בוריס מפציר: אני לא חושב שהכסף זה הסיפור.

בוריס מפציר: אני חושב שהחשיבות של הוועדה עם הקביעה הציבורית שלה, זה הדבר החשוב ואני פונה ליו"ר הוועדה ולחברי הוועדה לנצל את כל המנדט הנמצא ברשותכם כדי להפעיל, הפעם, קריאה ציבורית אמיתית לשינוי המצב.

בוריס מפציר: כל השינויים בתחום חדשות הטלוויזיה התרחשו בעתות משבר.

בוריס מפציר: תכנית החדשות הנוספת שאחר כך התגלגלה להיות ערב חדש, זו תוצאה של מבצע שלום הגליל, מלחמת לבנון.

בוריס מפציר: שידורי לילה, זו מלחמת המפרץ.

בוריס מפציר: אנחנו נמצאים מבחינת הרחוב הרוסי במצב משברי, שלא צריך להרחיב עליו את הדיבור.

מרינה סולודקין: בשנת 1993 סגרו את התוכנית היומית "אקטואלנסט".

בוריס מפציר: סליחה, אני מדבר על החדשות.

בוריס מפציר: סגרו את "אקטואלנסט" לא בגלל זה, אלא בגלל שערוץ 2 עבר מהפאזל של ערוץ ניסיוני לערוץ מסחרי.

בוריס מפציר: פה אני רוצה לגעת בסוגייה הראשונה המופיעה בסדר היום והיא שידורי רדיו רקע.

בוריס מפציר: יש פה נציגות טלוויזיה כבדה.

בוריס מפציר: אין לי שום כוונה להיכנס לחלוקה איזה ערוץ יכול לעשות מה.

בוריס מפציר: אני חושב שזה לא תפקידנו עכשיו.

בוריס מפציר: זה לא הנושא שלנו.

בוריס מפציר: הנושא שלנו זה איך לשבור את הקיפאון, שב 40% משטחי מדינת ישראל אין קליטת רדיו רקע.

סופה לנדבר: אנחנו דיברנו על זה, החלטנו לדרוש שיהיה לזה תקציב.

מרינה סולודקין: אתה לא היית.

נעמי בלומנטל: הטלוויזיה, זה הנושא היום.

נעמי בלומנטל: אנחנו את ההערות וההשגות שלנו לגבי רדיו רקע העברנו.

בוריס מפציר: רגע.

בוריס מפציר: זו סוגייה שמבחינה תקציבית אנחנו צריכים לטפל בה ולא לתקצב רק את הטלוויזיה.

בוריס מפציר: זה מה שאני רציתי לומר ולהזכיר.

בוריס מפציר: עכשיו לגבי הטלוויזיה.

סופה לנדבר: מי זה אנחנו, מר מפציר?

סופה לנדבר: אתה רוצה להגיד שמשרד הקליטה יממן את השידורים של רדיו רקע?

בוריס מפציר: אם תתנו לי להשלים את דברי…

סופה לנדבר: לא, סליחה שאני מפריעה לך.

סופה לנדבר: היה לנו דיון על הנושא ואמרו לנו שיש לנושא מיליון מטפלים ושהכסף מגיע מהאוצר.

בוריס מפציר: חברת הכנסת לנדבר, אם תתני לי להשלים משפט, נגיע למיצוי כל הדברים.

סופה לנדבר: סליחה.

בוריס מפציר: בנוגע לטלוויזיה.

בוריס מפציר: בעיה מספר אחת, מי ובאיזו דרך יתקצב את שידורי הטלוויזיה.

בוריס מפציר: אנחנו, כמשרד הקליטה, פנינו וביקשנו את אותם חמישה מיליון שקל אגדיים.

בוריס מפציר: לא קיבלנו.

בוריס מפציר: יש היום ריבוי ערוצי טלוויזיה, אז כל אחד יכול לומר: תנו לי כסף ואני אעשה את זה.

בוריס מפציר: אין ערוץ שידחה הצעה נדיבה של חמישה מיליון ₪ בשנה לתקצוב פרוייקט זה או אחר.

בוריס מפציר: שאלה מספר שתיים שאני רוצה לשאול: איפה רשות השידור?

בוריס מפציר: רשות השידור, עם כל הכבוד, להערכתי, לא עושה את מה שהיא חייבת לעשות.

מרינה סולודקין: נכון.

מרינה סולודקין: וממשיכה לא לעשות.

בוריס מפציר: מכאן אנחנו מגיעים לפתרונות אחרים.

לריסה גרשטיין: לא, אבל אני מבקשת בכל זאת, תפרט.

לריסה גרשטיין: למה אתה מתכוון כשאתה אומר רשות השידור?

לריסה גרשטיין: אני חברת מליאת רשות השידור ואני יודעת שאנחנו כל הזמן עושים תשדירים חדשים, תקציבים וכולי.

בוריס מפציר: רשות השידור צריכה לשדר לכלל הציבור בישראל.

בוריס מפציר: יש לה היום 20% מהצופים שהם – תרצו או לא תרצו – אזרחי ישראל, שמתוכם אחוז ניכר מבין רק שפה אחרת.

בוריס מפציר: הם לא מקבלים את השירות.

בוריס מפציר: לפני שרשות השידור נותנת את השירות, אני לא חושב שאפשר לבוא בטענה זו או אחרת לערוצים המסחריים.

בוריס מפציר: צריך לזכור שגם כאשר יפורסם המכרז בערוץ היהודי בכבלים שכל כולו בשפה הרוסית וגם אם בשנה הבאה יכנסו גם ערוצים רוסיים בכבלים שישודרו מכאן ואם הכל יתקדם כמתוכנן, אנחנו, בעוד פחות משנה, נמצא את עצמנו עם מפת שידורים אחרת לגמרי, מה שיישאר לא מכוסה – וכאן אני מגיע לסוגייה – אלה שידורי המידע.

בוריס מפציר: שידורי אקטואליה.

בוריס מפציר: יש, אגב, הצעה, שידועה לחלק מן היושבים בחדר הזה, של לפחות שניים מערוצי הטלוויזיה הרוסיים, שמוכנים להפעיל על תקציבם את מלוא השידורים במלוא היקפם ובתנאי שיאפשרו להם לשדר פרסומת, לא באיזשהו טירינג בינלאומי מוסווה, אלא ישירות על פי ההיתר של מועצת הכבלים.

בוריס מפציר: הם יפתרו את כל בעיות שידורי האקטואליה על חשבונם.

בוריס מפציר: הצעה זאת, אני מניח, לא תעבור, כי המשמעות שלה היא שמדינת ישראל לא מסוגלת לדאוג לחצי שעה שידורים ביום.

מרינה סולודקין: לא רוצה.

בוריס מפציר: סוגיית הסוגיות חייבת להיות רצועה יומית.

בוריס מפציר: עלותה המשוערת, על פי קני מידה שבדקנו - עד כמה שאנחנו מסוגלים ואני מניח שאנחנו די קרובים למציאות – של תוכנית נאותה שיכולה להחזיק מעמד, מקצועית, ללא בושה, היא סדר גודל של חמישה מיליון שקלים בשנה.

בוריס מפציר: השאלה הנשאלת היא מי הגורם המתקצב.

בוריס מפציר: וזה חייב לבוא מתקציב ציבורי, מתקציב ממשלתי, כי כל פתרון אחר, אנחנו בעוד שנה ניפגש כאן ונמצא את עצמנו שוב באותו מצב.

מרינה סולודקין: נכון.

בוריס מפציר: אני יכול לומר בשם שרת הקליטה שלאור המצב, משרד הקליטה יפנה באופן חד פעמי למשרד האוצר ומהיתרות הפנויות של פעולות לקראת סוף השנה יציע סכום מכובד לטובת הפרוייקטים של שידורי הרדיו והטלוויזיה, כדי לתת את התרומה שלו למאמץ הכללי.

בוריס מפציר: כי אנחנו כולנו מודעים לכך שבאווירה של הוצאות ביטחון גבוהות מאד, קשה מאד לשחק עם כסף פנוי.

בוריס מפציר: אנחנו, משרד הקליטה, באופן יוצא דופן, את החלק שלו ייתן.

בוריס מפציר: זה, כמובן, בנוסף לאותם תקצובים שוטפים – אמנם צנועים – שאנחנו נותנים לתוכניות אחרות.

בוריס מפציר: הבעיה תהיה איזה ערוץ ואיזה תוכנית אקטואליה יוכלו "להרים" רצועה יומית.

בוריס מפציר: פה אני רוצה לגעת בנושא שהוא היום, פשוט מגוחך.

בוריס מפציר: משודרת בטלוויזיה החינוכית תוכנית ערב חדש עם תרגום לרוסית.

בוריס מפציר: רבותיי, זה פתטי.

בוריס מפציר: לשדר היום חדשות ששודרו בחמש בשעה שמונה וחצי בערב, זה חבל על הזמן וחבל על הכסף.

בוריס מפציר: זה לא רלוונטי.

גרשון גרשון: לא משודרות חדשות, מר מפציר.

גרשון גרשון: אני מצטער להפריע לך.

בוריס מפציר: סליחה, מה שמשודר – והקשבתי במהלך השבוע…

גרשון גרשון: זה לא חדשות.

בוריס מפציר: זה לא רלוונטי!

בוריס מפציר: בקצב האירועים של היום אתה קשוב: יורים בגילה או לא יורים בגילה?

בוריס מפציר: יש לך משהו בצומת מסוימת או אין לך משהו בצומת מסוימת?

בוריס מפציר: אני אומר את זה לא כביקורת, אלא מפני שאנחנו צריכים היום להבין: תחנה שמסוגלת לתת מאגר מיידי של חומרים אקטואליים זמינים ומצולמים מכל העולם היא התחנה שמתאימה לתת את השירות.

בוריס מפציר: זו תהיה השאלה ואני לא נכנס אליה עכשיו.

בוריס מפציר: אני רוצה לסיים: משרד הקליטה את חלקו, כדי לפתור את הפלונטר, לפתור את מצב הקיפאון, ינסה לתת בתיאום עם האוצר.

בוריס מפציר: המקסימום שהוא יכול לתת.

בוריס מפציר: לא מדובר במאה אלף שקל אלא בכמה מיליונים.

בוריס מפציר: המטרה היא לאפשר שידור סדיר של רדיו רקע ולאפשר יצירת תוכנית טלוויזיה יומית בנושאי אקטואליה ומידע.

בוריס מפציר: ברגע שיחד עם משרד האוצר בסיוע וועדת הקליטה ייווצר התקצוב, ברגע שיהיה כסף, תהיה שאלה ציבורית באיזה ערוץ לשדר את התוכנית.

בוריס מפציר: אני מאד מקווה שהפעם, במקום שאנחנו נצטרך לדבר על זה עוד שנה ועוד שנה, אנחנו את הסוגייה הזאת נפתור, מבחינתי, ברמה של עשרה ימים.

בוריס מפציר: כי כל יום מביא אותנו ל"אין פתרון".

בוריס מפציר: יש פה אנשים שיודעים מה קורה ברחוב הרוסי.

בוריס מפציר: זה הרבה יותר חמור מהשאלה אם וואדי ערה מסוכן או לא מסוכן.

בוריס מפציר: הרבה יותר חמור.

בוריס מפציר: הרחוב הרוסי מקבל מידע שונה לחלוטין מהערוצים הרוסיים.

בוריס מפציר: הרחוב הרוסי לא מקבל מידע זמין ומעודכן, היום אי אפשר להסתפק רק במידע רדיו, אתה לא מספיק לעקוב, אתה לא מספיק להתעדכן והעיקר: אתה גם לא חש את זה.

בוריס מפציר: העלייה הגדולה עלתה לפני שבע עד תשע שנים.

בוריס מפציר: כל המשקעים שעולים עכשיו, שמוכרים לישראלים הוותיקים, לא מוכרים לגל החדש.

בוריס מפציר: למזלו, הוא לא חווה אותם.

בוריס מפציר: אנחנו לא גאים במצב שנוצר, אבל אין מה לעשות, זה המצב של כולנו.

בוריס מפציר: לכן הטיפול צריך להיות מיידי.

בוריס מפציר: משרד הקליטה כבר התחיל לעשות כל מה שהוא יכול: בשירות הפסיכולוגי, בשיעורי הדרכה, בעלונים מיוחדים, בטיפול בעיריות, אבל הוא לא יכול לעשות הכל.

בוריס מפציר: זה הרי ברור לכולם.

בוריס מפציר: לכן אני, לסיכום, רוצה לומר: תוך עשרה ימים אנחנו צריכים להיות במצב שבו רדיו רקע נקלט בכל רחבי הארץ, תוך עשרה ימים אנחנו צריכים להיות סוף סוף במצב שבו קיים הגרעין הקשה להקמת והפקת תוכנית טלוויזיה יומית ברוסית.

בוריס מפציר: איפה זה ישודר, אנחנו נפתור את זה ואני מבטיח: לא תהיה שם פרופוגנדה, ככל שזה יהיה תלוי בנו.

בוריס מפציר: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: רציתי רגע לשאול את נציג האוצר: מבחינת האוצר, הפנייה שלנו, של הוועדה לתקצוב, גם לרדיו רקע וגם לערוץ טלוויזיה שישדר אקטואליה, אתם מודעים לה?

נעמי בלומנטל: אתם קיבלתם את הפנייה, אתם מתקצבים את זה?

רוני ארד: אני שמעתי את זה רק אתמול.

רוני ארד: לצערי לא הייתי פה בדיון הקודם ולא עדכנו אותי.

רוני ארד: לי לא ברור – אני לא מכיר את המימון של הערוץ הציבורי.

רוני ארד: אני לא יודע אם זה ממשלתי או דרך אגרה… … ממשלתי.

רוני ארד: ממשלתי.

רוני ארד: בסדר.

רוני ארד: בכל מקרה נוצר פה מצב – ואני רואה אותו לא רק בנושא של תקשורת – שכל פעם שיש בעיה עם עולים, למרות שהיא באחריות משרד זה או אחר, אומר המשרד, או אומר גורם אחר: מקסימום נפנה בסוף למשרד הקליטה.

בוריס מפציר: לא בסוף.

בוריס מפציר: בהתחלה.

רוני ארד: בהתחלה.

רוני ארד: משרד הקליטה מממן הרבה מאד תקציבים שבעיקרון היו צריכים להיות ממומנים במשרדים הייעודיים.

רוני ארד: צריך לזכור: משרד הקליטה זה משרד קליטה.

רוני ארד: הוא נועד לעזור לאנשים שעולים לארץ בשנה הראשונה, בשנה השנייה.

רוני ארד: הבעיה פה היא לא רק של אנשים שנמצאים פה בשנה הראשונה והשנייה, אלא גם בשנה השלישית, הרביעית, החמישית והשישית.

רוני ארד: אלה שלא יודעים עברית הם לא רק אלה שהגיעו השנה, אלא יש מתוכם כאלה שהגיעו לפני עשר וחמש עשרה שנה.

רוני ארד: לא סביר שמשרד הקליטה יממן את האנשים האלה.

רוני ארד: בשביל זה יש את המשרדים הייעודיים.

רוני ארד: יש תקציב של הערוץ הציבורי.

רוני ארד: יש פה מיליון עולים, אומרים לנו.

רוני ארד: זה כוח צפייה אדיר, לא יכול להיות שבמסגרת התקציב הזה לא יהיה מתוקצב תקציב גם לאנשים האלה.

רוני ארד: יש רצועה באנגלית, יש רצועה בערבית, לא ברור לי למה אין רצועה ברוסית.

יוסי בראל: לך תראה את התקציב שמיועד מטעם האוצר לערוץ 33 ואחרי כן תעלה את סימני השאלה שלך.

יוסי בראל: רשות השידור לא מממנת את ערוץ 33.

רוני ארד: אז אני שוב אומר:

רוני ארד: יש מסגרת תקציב ובמסגרת התקציב הזאת צריך לממן את זה.

רוני ארד: תראה, הדבר הכי קל זה לבוא למשרד הקליטה ולהגיד: אין לי כסף, אתם רוצים שהרוסים יקבלו משהו, תנו כסף.

רוני ארד: לא רוצים, לא יקבלו.

רוני ארד: הרי בסופו של דבר משרד הקליטה כן יעשה את זה וזה חבל.

רוני ארד: מי שמכיר קצת את תקציב משרד הקליטה, אז אנחנו רצים אחרי הבטחת הכנסה ודמי קיום, אז מה קרה פתאום?

נעמי בלומנטל: רגע, מי מתקצב את ערוץ 33?

יוסי בראל: האוצר.

רוני ארד: מה זה האוצר?

יוסי בראל: משרד האוצר בהעברה תקציבית.

רוני ארד: יש תקציב שהוא מאושר כמו כל תקציב אחר.

אמנון כהן: שהוא לא מעביר אותו אף פעם.

רוני ארד: אני לא יודע מה הוא מעביר ומה לא, אבל יש מסגרת תקציבית.

יוסי בראל: אז לך תבדוק במשרד שלך.

יוסי בראל: אל תגיד אני לא יודע מה המשרד מעביר ומה לא מעביר.

יוסי בראל: תבדוק במשרד שלך.

יוסי בראל: יושב פה חבר וועדת כספים ואומר לך.

רוני ארד: שמה?

יוסי בראל: שמחליטים החלטות ומקבלים החלטות ומבטיחים הבטחות ולא מעבירים את הכספים.

נעמי בלומנטל: לערוץ 33?

אמנון כהן: כן.

אמנון כהן: שר האוצר הבטיח 9 מיליון שקל וכל פגישה כשהוא בא לוועדת הכספים הוא מבטיח ושנה שלמה הוא לא מעביר שקל אחד.

אמנון כהן: אני לא יודע ממה הם חיים.

נעמי בלומנטל: ממה אתם חיים?

יוסי בראל: יש גירעון אדיר וצריך לפטר וצריך לסגור תוכניות והוא אומר לי יש תקציב.

אמנון כהן: ולא רוצים לתת להם חסויות.

רוני ארד: אני אומר עוד פעם: אני לא מכיר את תקציב רשות השידור.

לריסה גרשטיין: אני לא מבינה אותך, סליחה, אדוני.

לריסה גרשטיין: במקום להגיד תודה רבה, אנחנו מברכים מאד את משרד הקליטה שלוקח על עצמו דבר כבד וחשוב, אתה אומר: למה כולם לא נותנים?

לריסה גרשטיין: אז לפחות מישהו נותן.

רוני ארד: זה בא על חשבון דברים אחרים שמשרד הקליטה צריך לעשות.

לריסה גרשטיין: בהחלט כן.

לריסה גרשטיין: צודק, אבל זו המציאות.

נעמי בלומנטל: מכל הבחינות היה נכון יותר שמשרד האוצר הוא זה שידאג לזה.

נעמי בלומנטל: לא ייתכן מצב שמשרד הקליטה, שאמון על דברים אחרים, צריך פתאום לתת תקציב לזה.

לריסה גרשטיין: אז שמשרד האוצר ייתן כסף לדברים אחרים.

לריסה גרשטיין: אז שהם יתנו למשרד הקליטה כסף לדברים אחרים, כדי שהוא יוכל בכל זאת לעשות את מה שהוא עושה במילא.

רוני ארד: אנחנו, אין לנו כסף להוסיף כרגע למשרד הקליטה.

רוני ארד: משרד הקליטה בתקציבו הוא, במסגרת שינוי סדרי עדיפויות, מוכן השנה לתקצב חמישה מיליון שקל.

בוריס מפציר: לא אמרתי את זה.

נעמי בלומנטל: הוא לא אמר את זה.

רוני ארד: אוקיי.

רוני ארד: אז המשרד יתקצב כמה שהוא מוכן.

רוני ארד: לא ברור לי אם הוא ווידא אם מישהו ימשיך בשנה הבאה את התקציב הזה או שהתקציב ירד לטמיון.

נעמי בלומנטל: אז הדרישה שלנו, הייתי מבקשת אותה בשם כל חברי הוועדה: בוא תבדוק את הנושא הזה.

נעמי בלומנטל: מה שקורה כרגע זה שיש אזלת יד.

נעמי בלומנטל: פשוט אנשים נרצחים כתוצאה – ואפשר ממש לומר את זה כך – מזה שאין להם מידע בסיסי על מה שנעשה.

נעמי בלומנטל: הם לא יודעים את השפה.

נעמי בלומנטל: זאת צריכה להיות המטרה שלכם, שזה יופסק וזה לא צריך להיות מתקציב משרד הקליטה.

נעמי בלומנטל: אנחנו מצפים שאתם תתקצבו את ערוץ 33 כפי שאתם אמורים לתקצב.

רוני ארד: אני מצטער שאני לא מכיר את התקציב הזה, אני לא יכול לתת תשובה.

רוני ארד: אני יכול לברר.

נעמי בלומנטל: אז תברר ותחזור אלינו.

נעמי בלומנטל: בסדר?

רוני ארד: אני, אם יהיה עוד דיון, אגיע עם תשובה.

נעמי בלומנטל: לא, לא.

נעמי בלומנטל: אתה יכול לברר.

נעמי בלומנטל: אנחנו נפנה אליך.

נעמי בלומנטל: אתה תברר ותחזור אלינו בימים הקרובים.

רוני ארד: בכל מקרה, אני אומר עוד פעם:

רוני ארד: העמדה שלנו היא שזה לא צריך להיות מתקציב משרד הקליטה.

רוני ארד: אני כבר אומר שאני מבקש ממשרד הקליטה לדעת אם יש המשך לתקציב הזה.

רוני ארד: כי הרי זה לא תקציב חד פעמי.

רוני ארד: הרי אם בונים תוכנית, זאת לא תוכנית חד פעמית.

נעמי בלומנטל: לא.

נעמי בלומנטל: מה שקרה עד עכשיו, מה שאני זוכרת גם משנים עברו, זה שמשרד הקליטה עזר בזמנו גם, נדמה לי, לטלוויזיה החינוכית וגם לערוץ 33 כדי שלא יופסקו, או כדי שיהיה איזשהו רצף בשידורים.

רוני ארד: פה זה ליצור משהו חדש והמשכי.

רוני ארד: השאלה היא אם לתת את הטריגר ואחרי זה לא יהיה מי שימשיך את זה, אין פירושו לזרוק את הכסף הזה לטמיון.

נעמי בלומנטל: אז בוא תבדוק ותחזור אלינו.

נעמי בלומנטל: בסדר?

נעמי בלומנטל: כי זאת גם המטרה שלנו.

נעמי בלומנטל: שיהיה תקצוב קבוע ושלא יהיה מצב שפתאום בשנה אחת מורידים לגמרי וחר כך פתאום מוסיפים.

נעמי בלומנטל: שיהיה תקצוב קבוע דרך ערוצים שיכולים לשדר למען העולים החדשים.

רוני ארד: אז זה במסגרת המשרדים הייעודיים.

רוני ארד: אולי משרד התקשורת.

רוני ארד: אני לא יודע.

נעמי בלומנטל: אנחנו משלמים מסים וגם העולים משלמים מסים לרשות השידור והם מקבלים עוד תוספת ממשרד האוצר.

לריסה גרשטיין: כשמשרד התקשורת מטפל בנושאים האלה, אז כמו שאומרים: "אין קליטה".

לריסה גרשטיין: בשטח מדינת ישראל אין קליטה בכלל.

לריסה גרשטיין: לא קולטים את רדיו רקע.

לריסה גרשטיין: לא שומעים את הרדיו הזה בגלל שהמשדרים ישנים, בגלל שלא שומעים, טלוויזיה פעם בשבוע זאת בושה וחרפה וקורה אסון.

לריסה גרשטיין: אני כסגנית ראש העיר יושבת עם מיקרופון פתוח ולפעמים שעות אני פשוט מעדכנת אנשים מה לעשות.

לריסה גרשטיין: בתוך גילה, בתלפיות מזרח.

לריסה גרשטיין: על מה אתה מדבר בכלל?

לריסה גרשטיין: אתה מדבר באופן תיאורטי.

לריסה גרשטיין: "משרד הקליטה לא צריך, משרדים אחרים צריכים".

רוני ארד: אז מה ההצעה שלך?

לאה רוזנברג: מה צריך לעשות?

לאה רוזנברג: לתקצב את זה בצורה מכובדת וראויה.

לאה רוזנברג: זה מה שצריך לעשות.

רוני ארד: למה משרד הקליטה צריך לתקצב את זה?

רוני ארד: אני לא מכיר תקציבים אחרים.

רוני ארד: ..

אמנון כהן: אני אגיד לך מה שצריך לעשות.

אמנון כהן: צריך להתחיל עם חלק קטן, עם סכום מסוים, ממשרד הקליטה ושאר הסכומים…

רוני ארד: למה ממשרד הקליטה?

אמנון כהן: יש גם עולים חדשים.

אמנון כהן: יש גם עולים חדשים שהם שנתיים בארץ, ששומעים את זה.

רוני ארד: בסדר, אבל יש תקציבים במשרדים הייעודיים.

אמנון כהן: אני אומר: חלק כן.

אמנון כהן: כמו שמר מפציר אומר: הוא בהחלט יעשה את סדר העדיפויות מטעם המשרד.

מרינה סולודקין: אבל הוא מדבר על תקצוב חד פעמי.

מרינה סולודקין: אנחנו יודעים שחד פעמי זה לא מספיק.

לריסה גרשטיין: הוא אמר נכון: תרומה.

לריסה גרשטיין: תמיכה מדינית – תרומה.

לריסה גרשטיין: הוא אמר נכון.

לריסה גרשטיין: כי אין לו אפשרות.

לריסה גרשטיין: אפשרות יש למשרד האוצר.

אמנון כהן: גברתי היושבת ראש, יש 12 מיליארד שקל של גבייה עודפת שמתוכם אפשר לתת סכום מסוים לעולים חדשים…

נעמי בלומנטל: תעבירו קצת למשרד הביטחון.

אמנון כהן: גם למשרד הביטחון.

אמנון כהן: יש מספיק כסף לכולם.

נעמי בלומנטל: בסדר, חבר הכנסת כהן, אנחנו סומכים עליך בוועדת הכספים.

נעמי בלומנטל: טוב שבאת ושמעת.

נעמי בלומנטל: חברת הכנסת מרינה סולודקין, לאחר מכן עו"ד ניר גרסון.

מרינה סולודקין: כמה דברים: קודם כל, טוב שיש שינויים, שיש מכרז בערוץ 2 ושיהיו שידורים חדשים.

מרינה סולודקין: מה שאנחנו אומרים זה, שהאוכלוסייה שלנו כמעט 20% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: בגלל המצב עם הלימודים של השפה העברית, שאנשים במשך עשר שנים עדיין לא מבינים את החדשות ואת האקטואליה שצריכים להבין, אנחנו עומדים על זה שתהיה תוכנית יומיומית של חצי שעה וזה כבר היה.

מרינה סולודקין: צריך לחזק את ערוץ 33 שיש בו שידורים, אבל צריך שידורים יומיומיים חצי שעה.

מרינה סולודקין: כפוליטיקאית אני אומרת לכם שיש לי גם דאגה, שברגע שמגיעים לשלטון סוגרים את השידורים ברוסית.

מרינה סולודקין: כמו שעשו בשנת 1993, שסגרו את תוכנית האקטואליה שהיתה הצלחה מאד גדולה, גם מר מפציר הגיע לשלטון ורצה לסגור את תוכנית סיבודניה.

מרינה סולודקין: עכשיו, לפני הבחירות פותחים.

לריסה גרשטיין: אני חושבת שזה בגלל המלחמה.

נעמי בלומנטל: המלחמה הביאה גם את הבחירות.

מרינה סולודקין: מלחמה זה חשוב, אבל גם הבחירות.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת זה שצריך לפקח שיהיו חדשות ושיהיו הסברים…

אמנון כהן: זה מצב חירום.

מרינה סולודקין: מצב חירום.

מרינה סולודקין: ההסברים מאד חשובים לציבור של יותר ממיליון איש.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להדגיש את מה שאמרה חברת הכנסת מרינה סולודקין, כי בהחלט היו גם אלי פניות בעניין הזה.

נעמי בלומנטל: אנחנו בהחלט, בגדול, תומכים בכך שיהיה ערוץ – או כמה ערוצים – שישדרו תוכנית יומית בטלוויזיה של חדשות ואקטואליה, במשך חצי שעה לפחות בכל יום, בשפה הרוסית, אבל שלא יהיה מצב שפתאום לוקחים את התקציב כשאין בחירות.

נעמי בלומנטל: יש איזשהו חשש שמשום שמרגישים את פעמי הבחירות ברקע, מעונינים שיהיה תקציב שתהיה בו הטיה פוליטית.

נעמי בלומנטל: יש כאן חשש אמיתי שבא לידי ביטוי ובעניין זה פנו אלי גם חברי כנסת אחרים שלא יכלו עכשיו להיות נוכחים בוועדה.

נעמי בלומנטל: לכן, אנחנו תכף נתייחס גם לזה.

נעמי בלומנטל: אני שוב רוצה להדגיש: אנחנו בהחלט מברכים על כך שתהיה אותה תוכנית באחד מן הערוצים, לפחות של חצי שעה של אקטואליה וחדשות…

נעמי שחורי: שעה וחצי.

נעמי בלומנטל: אצלכם זה פעם בשבוע.

נעמי שחורי: פעם בשבוע שעה וחצי.

נעמי שחורי: לא חצי שעה.

נעמי בלומנטל: לא, אנחנו מעונינים שיהיו שידורים כל יום.

נעמי בלומנטל: הדרישה שלנו תהיה שכל יום יהיו שידורים במשך חצי שעה לפחות.

נעמי בלומנטל: כפי שגם פנינו לגבי רדיו רקע, שיהיה תגבור של השידורים ושישמעו אותם בכל הארץ.

נעמי בלומנטל: על זה דיברה הגברת לריסה גרשטיין.

אלכסנדר צינקר: גם רדיו רקע בערב עובדים רק עד שעה שמונה.

נעמי בלומנטל: בסדר, על רדיו רקע אנחנו כרגע עובדים.

נעמי בלומנטל: קודם שישמעו את זה כולם, אז כבר התקדמנו.

נעמי בלומנטל: אבל יש גם איזשהו חשש שתהיה הטיה פוליטית משום שפתאום יש מצב שאיזשהו משרד ייתן, איזשהו שר ייתן תקציב ואז באותם שידורים יהיו חייבים לו מבחינה פוליטית.

נעמי בלומנטל: יש חשש כזה.

נעמי בלומנטל: אגב, אני גם ראיתי איזושהי וועדה שקמה עכשיו בראשות פרופסור בראשית, שבפירוש אומר שהוא בעד שיהיו שידורים בלי שום השפעה פוליטית ושיהיה גוף כמו מליאת רשות השידור או גוף אחר, שיפקח על הדברים ויהיה ער לדברים ולא יהיה מושפע או מורכב ממשוגות פוליטיות.

נעמי בלומנטל: גם לזה אנחנו צריכים להיות ערים.

נעמי בלומנטל: עכשיו הייתי רוצה לשמוע את עו"ד ניר גרסון מרשות השידור.

ניר גרסון: אני מהייעוץ המשפטי של רשות השידור ואני רוצה להביא בכמה מילים את עמדת ההנהלה המקצועית.

ניר גרסון: קודם כל, רשות השידור מודעת כמובן לצרכים של הציבור, מעונינת לשפר את השירות, מעונינת להרחיב, אבל ישנן מגבלות של תקציב ובזה אני פונה לגברתי…

נעמי שחורי: אתה פונה אלי, כשאתה מתוקצב על ידי תקציב מסודר?

נעמי שחורי: זה מגוחך.

ניר גרסון: נכון שיש קשיים או מטרות כלכליות לערוצים מסחריים, אבל גם לרשות השידור יש מטרות שהחוק קבע לה והיא צריכה למלא אותן ויש תקציב.

ניר גרסון: מוגבל ונתון.

ניר גרסון: יש לנו אגרה שאותה מאשר לנו גורם חיצוני.

ניר גרסון: יש לנו הרבה מטרות.

נעמי שחורי: מחויבויות ציבוריות הן קודם כל ומעל לכל ממומנות מתקציב.

נעמי שחורי: בשביל זה יש לכם אגרה ולדעתי זה פשוט סקנדל לנסות ולהגיד שהמחויבויות הן של הערוץ המסחרי.

ניר גרסון: נכון.

ניר גרסון: יש הרבה מטרות כאלה ויש תקציב נתון ומוגבל אחד.

ניר גרסון: בעצם אני מכוון למה שהיושבת ראש הנכבדה אמרה כאן.

ניר גרסון: רשות השידור כמובן תשמח, לצורך שיפור השירות, לקבל עזרה מהתקציבים המיועדים לכך.

ניר גרסון: אבל, יש פה בעיה ולזה כיוונה חברת הכנסת בלומנטל כשדיברה על השפעה פוליטית.

ניר גרסון: חייבת להישמר אי התלות והעצמאות בקביעת התכנים, בקביעת לוח השידורים ובקביעת המינון.

ניר גרסון: לכן, אם רשות השידור אכן מקבלת תקציב שמיועד לשידורים לעולים - וההדגשה היא על עולים, דרך אגב.

ניר גרסון: לא הציבור דובר הרוסית, על אף שכמובן שגודל הציבור יילקח בחשבון - אם היא מקבלת תקציב לכך, רק היא תקבע ורק היא צריכה לקבוע את הפרטים.

ניר גרסון: כך החוק קובע, שההנהלה המקצועית והמוסדות הציבוריים הם אלה שייקבעו.

ניר גרסון: לכן, בכל הצעה לתוספת תקציב, רשות השידור תהיה מוכנה להתחייב שזה יהיה מיועד לעולים בלבד.

ניר גרסון: מה המינון, באיזה ערוץ?

ניר גרסון: יכול להיות שבאמת יחליטו המוסדות הציבוריים של רשות השידור וההנהלה המקצועית שעדיף שזה יהיה בערוץ הראשון, ברצועה יומית ולא בערוץ 33 דווקא.

ניר גרסון: את הדבר הזה חשוב לנו להדגיש: שהיעד של תוכן השידורים, לוח המשדרים, איזה שפות והמינון, חייב להישאר בידי מי שהחוק קבע, שאלה המוסדות הציבוריים וההנהלה המקצועית של הרשות.

נעמי בלומנטל: אתם מתקצבים את ערוץ 33?

ניר גרסון: כיום, למיטב ידיעתי, לא.

ניר גרסון: זה לא משנה, כי היה והמוסדות הציבוריים ומליאת רשות השידור או וועדת תוכניות הטלוויזיה, יותר נכון, תקבע שראוי ונכון לשדר תוכניות ברוסית - לא יודע אם דווקא חדשות או לא, תוכניות תרבות, אקטואליה - בערוץ 33, אז אני מניח שאפשר לעשות העברה מתקציב משרד הקליטה או מאיפה שזה יגיע, אל ערוץ 33.

ניר גרסון: הרי יש את הבעיות של תקצוב מהאגרה.

ניר גרסון: יש ספיקות בזה.

ניר גרסון: אבל זה לא משנה.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מר מוקדי.

יורם מוקדי: אני ראש מינהלת הסדרת השידורים לציבור, שזה בין היתר גם הגוף הציבורי של המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין.

יורם מוקדי: ממשלת ישראל קיבלה החלטה לצאת לדרך עם ערוצים יהודיים.

יורם מוקדי: ההחלטה נתקבלה בשנת 1997, אבל אני שמח לבשר שזה יוצא לדרך.

יורם מוקדי: אנחנו התחייבנו לפרסם את ערוץ החדשות בוועדת הכלכלה לפני מספר שבועות ואנחנו עומדים בזה.

יורם מוקדי: בשבוע הבא מתפרסם ערוץ חדשות יהודי ומיד לאחריו מתפרסם ערוץ יהודי בשפה הרוסית.

יורם מוקדי: אנחנו מעריכים שזה יהיה בפרק זמן של חודש, חודש וחצי מהשבוע הבא, בעצם כשנתפנה מהערוץ היהודי.

נעמי בלומנטל: ואז יצאו מכרזים לגבי זה?

יורם מוקדי: כן.

יורם מוקדי: יפורסמו מכרזים.

יורם מוקדי: אנחנו, כשאנחנו מצהירים על לוח זמנים בחודשים האחרונים אנחנו לא רק מתכוונים לעמוד בו אלא גם עומדים בו ונעמוד גם בזה.

יורם מוקדי: ממשלת ישראל בזמנו הגיעה למסקנה שבלי קשר לחובה לספק תקציבים לאותו שידור, צריך גם לתת אפשרות לטלוויזיה המסחרית להיות משודרת מפה לציבור העולים בשפה הרוסית.

יורם מוקדי: האפשרות הזאת אומרת שיהיה ערוץ מסחרי ממומן פרסומות שיהיה משלנו, יהיה של הקהילה הרוסית, בשפה הרוסית.

יורם מוקדי: זה בדיוק יענה על הצורך שהועלה פה, כי כמו שחבר הכנסת צינקר העלה, הבעיה היא שמקבלים בעצם את רוב המידע מהערוצים הזרים בלוויינים מרוסיה.

יורם מוקדי: זה במקום שהמידע יבוא מפה, עבור ציבור דוברי הרוסית, על ידי אנשים דוברי רוסית, על ידי אומנים ושחקנים ומפיקים מפה שמכירים את הצרכים של הקהילה ויכולים לתת להם מענה.

יורם מוקדי: נכון הוא, שיש מחלוקת האם יש היתכנות כלכלית לערוץ הזה.

יורם מוקדי: גברת שחורי העלתה את הבעיה, הבעיה ידועה גם לנו.

יורם מוקדי: אנחנו מעריכים שיש היתכנות.

נעמי שחורי: זה ערוץ שלם.

נעמי שחורי: יש הבדל בין ערוץ שלם ובין רצועה יומית.

יורם מוקדי: כמובן.

יורם מוקדי: אנחנו מעריכים שיש היתכנות לערוץ כזה.

יורם מוקדי: אנחנו גם מעריכים שערוץ כזה, ברגע שהוא ישודר מפה וייתן מענה לצורכי הקהילה, יגבר על שטף הערוצים הזרים שמגיע היום מרוסיה.

יורם מוקדי: אנחנו שוקדים בימים אלה על מנגנון שיאפשר מתן הודעות ומידע לציבור, שלא ייחשב בגדר שידורי פרסומת - כי אותם ערוצים יוגבלו, מטבע הדברים, בכמות הפרסומות שהם יכולים לשדר - ואפשר יהיה להעביר אותו בערוץ הזה.

יורם מוקדי: זה, למעשה, יהיה הערוץ היחידי בישראל, שייתן לפחות שמונה שעות ביום שידור - זה כמינימום.

יורם מוקדי: אנחנו מקווים שהמתמודדים במכרז יציעו יותר – ובעצם ייתן שידורים בשפה הרוסית לציבור, מפה.

יורם מוקדי: אנחנו מקווים שזה יפתור חלק מהבעיות שהועלו כאן, כי בעצם זה יהיה ערוץ שאנחנו מעריכים שהצפייה של הציבור דוברי הרוסית בו תהיה גבוהה ושאפשר יהיה להעביר באמצעותו אינפורמציה, שאפשר יהיה להפיק עבור הערוץ הזה מהדורות חדשות בשפה הרוסית בשעות שמשודרות מהדורות בשפה העברית ובעצם לתת לסקטור הזה, בפיקוח שלנו, ביטוי.

נעמי בלומנטל: אנחנו מקווים שאתם תתנו את הזיכיון בכך.

נעמי בלומנטל: כלומר, בין הדברים שתתנו זה שיהיו תוכניות אקטואליה וחדשות בזמנים סבירים של לפחות פעם ביום.

נעמי בלומנטל: לא שהכל יהיה טלנובלות.

יורם מוקדי: יש לנו את האיזון העדין והוא קשה.

אלכסנדר צינקר: אם זה טלנובלות, אפשר שוב לחזור ולראות את הערוצים הרוסיים.

יורם מוקדי: נכון.

יורם מוקדי: הכוונה היא מצד אחד כמה שיותר הפקה…

אלכסנדר צינקר: תרבות, היסטוריה, חדשות.

יורם מוקדי: כמה שיותר משלנו, מצד שני יש לנו את הבעיה שבכל זאת הערוץ הזה צריך להתקיים ממכירת פרסומות והוא גם יהיה עם תקציב מאד מוגבל.

נעמי בלומנטל: אתה יודע מה, אנחנו נקיים פה גם ישיבה בקשר לערוץ הזה, כי חשוב לנו – יש פה וועדה מאד דינמית – וחשוב לנו שגם אנשים שאמונים על הערוץ מלבדך ישמעו את הדברים שיש פה לחברי הכנסת לומר, כי הם מאד מעורים בחיי העולים כאן בארץ.

נעמי בלומנטל: אנחנו עומדים עכשיו במצב שכרגע אין שום דבר.

נעמי בלומנטל: אתה מדבר על בשורות לעתיד.

נעמי בלומנטל: אתה, עו"ד גרסון, התייחסת בדבריך לערוץ הראשון.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה להגיד לך שמניסיוננו לא רווינו הרבה נחת.

נעמי בלומנטל: אנחנו עוד נלחמנו פה על השידורים והחדשות באנגלית, שגם אותן צמצמו.

נעמי בלומנטל: מה שנאמר לנו כאן מן הערוץ הראשון, לא פעם אחת ולא פעמיים, זה שאתם לא יכולים להרשות לעצמכם, בגלל התחרות הגדולה על הרייטינג, להפסיד צופים.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, ברגע שאתה עובר לשפה אחרת אתה מפסיד את ציבור הצופים.

נעמי בלומנטל: לכן נראה לנו הרעיון שזה יהיה בערוץ 33 כרעיון טוב, או בטלוויזיה החינוכית כפי שזה היה בעבר ואם נקבל אחר כך תגבור גם מן הערוץ השני וגם מן הכבלים, מה טוב.

נעמי בלומנטל: השאלה היא איך אנחנו מנסים לקדם את זה ואנחנו ננסה גם לקדם את זה דרך האוצר.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שערוץ 33 לא מתוקצב על ידכם.

ניר גרסון: עד כמה שאני יודע לא, או כמעט בכלל לא.

ניר גרסון: הדרך הנכונה היא שההנהלה המקצועית של רשות השידור - ולא של מדיום ספציפי – תבוא במגעים עם המשרד לקליטת העלייה ותכין הצעה ותביא אותה למליאת רשות השידור.

ניר גרסון: מי שאמונה ואמורה לקבוע את לוח המשדרים.

ניר גרסון: אני מניח שזאת הפרוצדורה הנכונה.

נעמי בלומנטל: אנחנו עוד נבחן את זה.

נעמי בלומנטל: רחל שיפר, לגבי משרד החינוך.

נעמי בלומנטל: אתם עוזרים לטלוויזיה החינוכית.

נעמי בלומנטל: נכון?

נעמי בלומנטל: מה אתם מתקצבים?

רחל שיפר: אנחנו מתקצבים את ערב חדש ברוסית - לא את כולו, יחד עם משרד הקליטה - בסכום של רבע מיליון שקל.

לריסה גרשטיין: רבע מיליון שקל לאותיות האלה?

נעמי בלומנטל: לאותיות הקטנות האלה.

בוריס מפציר: זה עולה שש מאות אלף ₪.

נעמי בלומנטל: את שומעת?

נעמי בלומנטל: האותיות הקטנות האלה.

נעמי בלומנטל: זו התרומה היחידה שלכם בקטע של שידורים?

רחל שיפר: רק ערב חדש ברוסית, זה הכסף שמקדיש משרד החינוך.

נעמי בלומנטל: אתם לא חושבים שהיה נכון שתתקצבו גם בטלוויזיה החינוכית את מה שקשור לעולים החדשים?

נעמי בלומנטל: את מה שהיה בעבר?

רחל שיפר: משרד הקליטה הוביל את זה.

בוריס מפציר: עוד הפעם משרד הקליטה.

נעמי בלומנטל: אני בכל זאת רוצה לשאול ואני בטוחה שגם חברי, חברי הכנסת, רוצים לשאול: אם אתם מתקצבים את הטלוויזיה החינוכית, למה אתם לא חושבים בהקשר הזה על העולים החדשים?

רחל שיפר: את מדברת על משרד החינוך בכלל?

נעמי בלומנטל: כן.

נעמי בלומנטל: אתם מתקצבים את הטלוויזיה החינוכית.

נעמי בלומנטל: למה אתם לא מתקצבים שידורים לעולים החדשים?

גרשון גרשון: כי המפתח נשבר.

גרשון גרשון: תסלחי לי, כן?

רחל שיפר: כן, אני פשוט לא יודעת.

גרשון גרשון: המפתח שהיה שריר וקיים מספר שנים היה, שמשרד הקליטה תמך במיליון שקלים, משרד החינוך תמך במיליון שקלים והטלוויזיה החינוכית הקציבה מיליון שקלים.

גרשון גרשון: ברגע שהאיזון הזה הופר, הטלוויזיה החינוכית כבר לא יכלה לשאת על עצמה את המימון הזה יחד עם משרד החינוך.

נעמי בלומנטל: אוקיי.

נעמי בלומנטל: בואו נתחיל לסיים.

בוריס מפציר: יש לי שלוש הערות לסיום.

בוריס מפציר: א', הדיון הזה מסתיים בדיוק כמו הדיונים הקודמים.

בוריס מפציר: הוא משדר עייפות, הוא משדר אותם מסרים שכבר היו.

בוריס מפציר: אני מדבר על זה שבעוד עשרה ימים יהיה לנו משהו משמעותי ואנחנו פה עוד הפעם עוסקים בשאלה האם נתנו מיליון או נתנו שש מאות אלף שקל.

בוריס מפציר: הערה מס' 2.

בוריס מפציר: תראו, עניין הפוליטיזציה וההשפעה נראה לי מגוחך.

בוריס מפציר: נראה לי שצריך להבין פעם אחת ולתמיד: אם מנסים להביא תקציב מיוחד, תקציב ממשלתי, אז צריך לאזור אומץ ולומר שאנחנו מפקידים אותו בידי אותה תחנה שתבחר, שתפעל על פי אמות מידה מקצועיות.

בוריס מפציר: אי אפשר כל פעם לדבר על החששות וכולי וכולי, שכל אחד אומר מדוע רוצים לפתוח שידורים ומדוע רוצים לסגור.

בוריס מפציר: חברת הכנסת סולודקין מאד מאד לא דייקה לגבי סגירת תוכנית סיבודניה, מאחר והיא קשרה את זה לנושא אחר לגמרי.

בוריס מפציר: הרעיון היה להפסיק תוכנית שמשודרת פעם וחצי בשבוע ולעבור לתוכנית יומית.

בוריס מפציר: מכאן ברור שהתוכנית שמשודרת פעם וחצי בשבוע לא תשודר במסגרת תוכנית יומית.

בוריס מפציר: זה הכל.

בוריס מפציר: הערה שלישית.

בוריס מפציר: רבותיי, הערוץ הראשון, הטלוויזיה החינוכית, ערוץ 33, ערוץ הכבלים וכל השאר.

בוריס מפציר: לי כמשרד הקליטה יש רק עניין אחד: שמדי יום בשעה קבועה וסבירה תשודר תוכנית מידע שוות ערך למה שמשודר בשפה העברית.

בוריס מפציר: זו המציאות.

בוריס מפציר: תתחילו לחשוב על הפתרון מה יכולה להיות התוכנית ומתי היא יכולה להיות משודרת.

בוריס מפציר: כאשר חוזרים אלי עוד הפעם: "המוסדות האמונים יחליטו וימליצו ויטחנו…" רבותיי, זה מה שיש לנו היום ביד.

בוריס מפציר: כלום.

בוריס מפציר: אנחנו כולנו מסכימים על העיקרון ואין לנו שום דבר.

בוריס מפציר: מדי יום המועקה גוברת.

בוריס מפציר: מדי יום הבלבול נהפך לבלתי נסבל.

בוריס מפציר: זה שיש לנו פה ושם כמה ימי רגיעה זה לא אומר שמה שקורה בשטח נעלם.

בוריס מפציר: אנחנו מדברים על מסות אדירות.

בוריס מפציר: תיסעו לנצרת עלית.

בוריס מפציר: תיסעו לכרמיאל.

בוריס מפציר: תיסעו לעכו.

בוריס מפציר: תיסעו למעלות תרשיחא.

בוריס מפציר: רק מה שאני מניתי כרגע זה מאה ועשרים אלף איש.

נעמי בלומנטל: על זה אנחנו יושבים.

בוריס מפציר: לכן אין לנו זמן.

נעמי בלומנטל: זו בדיוק הבעיה שלנו.

נעמי בלומנטל: על זה אנחנו יושבים.

נעמי בלומנטל: על זה ישבנו גם בשבוע שעבר, במה שקשור לרדיו רקע.

בוריס מפציר: כן, אבל אנחנו יוצאים עם שום דבר.

נעמי בלומנטל: אז מה אתם מבטיחים?

בוריס מפציר: אני את שלי נתתי.

בוריס מפציר: אני נתתי יותר והנה היה פה דיווח גלוי שמשרד הקליטה לא צריך לתת את זה על פי המנדט שלו.

בוריס מפציר: אף על פי כן שרת הקליטה אמרה שהיא, בסוף השנה, מהדברים שהיא עדיין יכולה לקבל, היא תיתן סיוע חד פעמי כדי לפתור את הבעיה, לרדיו רקע ולשידורי הטלוויזיה.

בוריס מפציר: מדובר בכמה מיליונים.

בוריס מפציר: לא במאה אלף.

בוריס מפציר: אף אחד לא יכול לטעון שמשרד הקליטה חייב לתת או שמשרד הקליטה לא נותן.

בוריס מפציר: אני מצפה שעכשיו יגיע סוף סוף אותו תקציב ממשרד האוצר, מהממשלה, בלחץ וועדת הקליטה, כדי שאנחנו נוכל תוך עשרה ימים לדעת: יש או אין.

בוריס מפציר: יהיה תקציב, תהיה תוכנית טלוויזיה.

בוריס מפציר: לא יהיה תקציב, אנחנו בעוד שנתיים נשב כאן.

בוריס מפציר: דרך אגב, בערוץ הכבלים לא תהיה תוכנית טלוויזיה אקטואלית כי זה לא יהיה במכרז והם לא יכולים לגעת באקטואליה.

בוריס מפציר: אנחנו שוב נכנס לטירינג ובעוד שנה – ובצדק מבחינתם – יתנו ישדרו.

בוריס מפציר: לא יתנו, לא ישדרו.

לריסה גרשטיין: גברתי היושבת ראש, סליחה.

לריסה גרשטיין: אני מסכימה עם כל מילה שמר מפציר אמר עכשיו.

לריסה גרשטיין: עם כל מלה.

לריסה גרשטיין: אני גם חייבת לחזק את מה שהוא עכשיו אמר.

לריסה גרשטיין: כי האיש הזה, אני רואה שהוא מנסה בצורה המעשית ביותר לעשות משהו אקטואלי לרגע זה.

לריסה גרשטיין: אנחנו לא יודעים עד מתי יימשך המצב שיש לנו עכשיו במדינה.

נעמי בלומנטל: בכל מקרה אנחנו רוצים שקט.

לריסה גרשטיין: אני כבר לא מסוגלת כבר לראות בערוצים רוסיים את הלוגיקה המעוותת שלהם ואת השקרים בלי סוף ובמקום להחליט, כמו שהוא אומר- ואפילו לא תוך עשרה ימים, אלא תוך שבוע… … גם שבועיים יהיה טוב.

לריסה גרשטיין: בסדר.

לריסה גרשטיין: שבועיים.

לריסה גרשטיין: אבל אנחנו היינו צריכים לעשות את זה לפני שבועיים.

לריסה גרשטיין: לפני שבועיים ולא בעוד שבועיים.

לריסה גרשטיין: במקום זה אנחנו יושבים ומדברים.

לריסה גרשטיין: ערב חדש הוא כזה או אחר.

לריסה גרשטיין: ערב חדש, דרך אגב, זו תוכנית מאד חלשה.

לריסה גרשטיין: מבחינת השידור ברוסית זה מאד חלש.

לריסה גרשטיין: אני מסתכלת עליה מפעם לפעם.

נעמי בלומנטל: למה?

נעמי בלומנטל: הכתוביות לא עוזרות?

גרשון גרשון: בינתיים זו התוכנית עם אחוזי הצפייה הכי גדולה בשפה הרוסית.

לריסה גרשטיין: טוב, אני לא רוצה לתת ציונים.

לריסה גרשטיין: כשהיה תקציב לטלוויזיה החינוכית זו היתה תוכנית נהדרת.

גרשון גרשון: תודה רבה.

לריסה גרשטיין: זה היה טוב, זה היה מעניין והיו אנשים פנימיים וכל קרוב משפחה אהב את זה ורצה להיות בזה ולהשתתף.

לריסה גרשטיין: אני מדברת על כך, אבל לא רוצה להעליב חס וחלילה.

לריסה גרשטיין: ההפך.

לריסה גרשטיין: מדינה קטנה, כל אחד רוצה לראות את מי שהוא מכיר.

לריסה גרשטיין: זה ברור.

לריסה גרשטיין: בוודאי שאני קצת - אבל ממש בצל של איזשהו חשש - חושבת על פוליטיזציה.

לריסה גרשטיין: גברתי היושבת ראש, יש לנו ניסיון מר בהחלט.

לריסה גרשטיין: זה לא פחות או יותר כמו הערוץ הראשון, אם אנחנו מדברים על פוליטיזציה, אבל היום, במצב באמת מאד מסובך מבחינה מדינית, יש מחשבה וחשש מה יעשו.

לריסה גרשטיין: האם ישפיעו, יגידו משהו פוליטי.

לריסה גרשטיין: לפי דעתי צריך כמו שנפוליאון אמר: להיכנס, להתחיל לפעול ונראה.

לריסה גרשטיין: מטעם רשות השידור – כי אני חברת מליאת רשות השידור וגם יושבת ראש הוועדה של השידורים בשפות לועזיות – אני מחזקת כל מילה שמר מפציר אמר.

לריסה גרשטיין: אני חושבת שקודם כל נתחיל לעבוד.

לריסה גרשטיין: קודם כל נקבל את התקציבים.

לריסה גרשטיין: עוד לא דיברנו על משדרים.

לריסה גרשטיין: באמת המון אנשים קשורים לרדיו רקע ולא קולטים.

לריסה גרשטיין: בירושלים אחרי חמש לא שומעים כלום.

לריסה גרשטיין: בירושלים.

לריסה גרשטיין: זה אולי המקום היחיד והמקור היחיד שאפשר בו להיות מעודכן לגבי מה שקורה בשטח: יורים לא יורים, רחוב סגור או רחוב פתוח וכולי.

לריסה גרשטיין: בוודאי שיש חלק מאד רציני בעניין הזה לטלוויזיה.

לריסה גרשטיין: אנשים התרגלו לטלוויזיה.

נעמי בלומנטל: אין ספק.

נעמי בלומנטל: הלוא על זה אנחנו יושבים.

לריסה גרשטיין: אני בעד החלטה מיידית ואני אתמוך ואעשה מה שרק נדרש.

נעמי בלומנטל: גברת גרשטיין, על זה אנחנו יושבים כאן.

נעמי בלומנטל: על מה אנחנו יושבים?

נעמי בלומנטל: בדיוק על הבעייתיות הזאת.

נעמי בלומנטל: כשהכנסת אחרי הפגרה התחילה לפעול, אנחנו בדיוק העלינו את הנושא של רדיו רקע.

נעמי בלומנטל: הבאתי לך גם את ההחלטות שלנו.

נעמי בלומנטל: אנחנו גם פועלים בעניין זה, משרד האוצר קיבל גם את הדרישה שלנו ועכשיו מה שנשאר זה נושא הטלוויזיה ברוסית.

נעמי בלומנטל: כפי שאת אמרת, כפי שאמר מר מפציר, אנחנו רוצים שיהיו חדשות כל יום בשפה הרוסית.

נעמי בלומנטל: לא איכפת לנו באיזה ערוץ זה בדיוק, אבל אנחנו צריכים שהעולים החדשים יקבלו כל יום את המידע העדכני.

נעמי בלומנטל: השאלה היא עכשיו האם אנחנו באמת מקבלים מן האוצר את התקציב הזה, כי התקציב הזה צריך להיות זמין.

נעמי בלומנטל: הנה יושב פה חבר הכנסת אמנון כהן.

נעמי בלומנטל: הוא הנציג שלנו בוועדת הכספים.

נעמי בלומנטל: נכון?

אמנון כהן: וודאי.

נעמי בלומנטל: אולי תוכל לזרז את זה?

נעמי בלומנטל: אולי אתה מוכן לבדוק את זה?

נעמי בלומנטל: גם רוני ארד, הרפרנט של משרד האוצר שנמצא פה, יבדוק האם ערוץ 33 אמנם מקבל…

אמנון כהן: לא מקבל.

אמנון כהן: באחריות.

אמנון כהן: כבר שנה שלמה לא מקבל.

לריסה גרשטיין: זה לא חל על ערוץ 9, על טלוויזיה קהילתית בכלל?

לריסה גרשטיין: הם האקטואליים היחידים בשטח, בעצם.

לריסה גרשטיין: היחידים.

גנדי ריגר: בקשר לערוץ 33, מה שאני שמעתי זה - ואולי אני טועה – שאם תנתן אפשרות לערוץ 33 לעבוד עם הפרסומות, הם מסכימים לעשות את זה בלי כסף וכל יום יהיו חדשות ברוסית.

אלכסנדר צינקר: הלוואי שלא יהיה מצב כזה.

אלכסנדר צינקר: אבל אם מחר בערב בשעה 22:00 קורה משהו, איך אפשר לדעת בשפה הרוסית עד הבוקר שקורה משהו בירושלים או במקום אחר?

נעמי בלומנטל: מר ארד, אתה מברר לנו מה עמדת האוצר.

רוני ארד: אני יכול לברר, כתוצאה מזה שלא תוקצב הערוץ הציבורי, מה אפשר לעשות.

נעמי בלומנטל: כי אתה שומע ואנחנו שומעים פה מחבר הכנסת אמנון כהן, שהוא חבר וועדת הכספים, שערוץ 33 כבר זמן רב לא קיבל אפילו את התקציב שמגיע לו.

רוני ארד: השאלה היא, אם הוא היה מקבל, האם היה עושה עם זה דברים אחרים.

רוני ארד: ערוץ 33 הרי בונה שנה תקציבית והוא בונה על פי התקציב את התוכניות שלו.

רוני ארד: השאלה היא אם בגלל שהוא לא קיבל את הכסף, התוכנית הזאת לא קיימת, או שזה תירוץ ואם הוא יקבל, אף אחד לא מבטיח שזה ילך לתוכנית הזאת.

ניר גרסון: הרי זה צריך ללכת למטרה מסוימת.

רוני ארד: מעבירים תקציב על פי מטרות לערוץ 33?

רוני ארד: המדינה אומרת: אתה רוצה לעשות תוכנית כזאת אז בוא אני אתן לך כסף כזה?

ניר גרסון: לא.

ניר גרסון: אנחנו מדברים על התקציב הקודם.

רוני ארד: יש תקציב, כמו שלמשרד הקליטה יש תקציבים והוא מחליט במסגרת סדרי העדיפויות שלו כמה הוא מוציא על כל דבר.

רוני ארד: אני לא יודע אם כן חסר או לא חסר.

רוני ארד: את זה צריך לברר.

רוני ארד: אני חושב שאם יש ערוץ ציבורי שממומן מכספי מסים – והעולים הם חלק ממשלמי המסים – אז הוא, במסגרת סדרי העדיפויות שלו, צריך לתת את התשובות.

רוני ארד: בטח לא משרד הקליטה.

רוני ארד: אם צריכה לבוא תוספת מעבר למסגרת התקציב – אני לא יודע כי אני לא מכיר - אני יכול לברר את זה במשרד.

רוני ארד: אני רק אומר פה לפרוטוקול שמבחינתנו ובתור זה שמתעסק עם תקציב משרד הקליטה, אנחנו נבדוק את הבקשה הזאת.

רוני ארד: ברור שזה משהו חד פעמי ואנחנו נתנגד שזה יהיה משהו פרמננטי, אלא אם כן משרד הקליטה יחליט, במסגרת סדרי עדיפויותיו, שהוא עכשיו מממן תוכנית ברוסית, על חשבון דברים אחרים, לאורך כמה שנים.

רוני ארד: למרות שזה נראה לי לא נכון ולא צודק.

לריסה גרשטיין: מה שכן נכון וכן צודק זה לבטל את האגרה לעולים בכלל, כי הם לא מסתכלים ומשלמים מסים סתם.

לריסה גרשטיין: זה שוד לאור היום.

רוני ארד: אני יכול להגיד לך שיש הרבה מאד אנשים צעירים שלא רואים, לא ערוץ 1 ולא 2.

נעמי בלומנטל: תראה, מר ארד, האנשים פה מדברים מהשטח.

נעמי בלומנטל: זאת אמנם מצוקה אמיתית.

רוני ארד: יש היום מצוקה.

רוני ארד: כל פעם שיש מצוקה, יושבת הממשלה ומחליטה על סדרי עדיפויות.

רוני ארד: הרי יש תקציב אחד ואתו צריך לעבוד.

רוני ארד: זה לא שכל פעם שתהיה מצוקה יגדילו עוד ועוד את התקציב, כי יש לזה השפעות אחרות שגורמות לעוד ועוד מצוקות אחרות.

רוני ארד: אז צריך לבוא שינוי סדרי עדיפויות.

רוני ארד: כל משרד עושה את שינוי סדרי העדיפויות שלו.

רוני ארד: כנ"ל רשות השידור, כנ"ל ערוץ 33.

רוני ארד: אני לא יודע מי מהם.

רוני ארד: אני לא מכיר את הנושא.

רוני ארד: כמו שכאשר במשרד הקליטה יש מצוקה לגבי משהו, אז משרד הקליטה עושה שינוי סדרי עדיפויות בתקציבו ומעביר תקציבים ממשהו אחד למשהו אחר, כך אני חושב שצריך להיות גם בתקציב הערוץ הציבורי.

רוני ארד: אם חסר כסף, אז בסדר, אז יש דיונים בין האוצר לבין הערוץ עצמו.

רוני ארד: אני רק לא חושב שזה צריך לבוא מתקציב משרד הקליטה.

רוני ארד: זה הכל.

נעמי בלומנטל: מה באשר לטלוויזיה החינוכית, שבעבר שידרה וקיבלה תקצוב והיום לא מקבלת לנושא הזה?

רוני ארד: אני לא יודע.

רוני ארד: יכול להיות שהיה קיצוץ והחליטו במסגרת הקיצוץ לבטל את התוכניות האלה.

רוני ארד: אני לא בטוח שהיה קיצוץ שבמסגרתו נאמר:

רוני ארד: אתם תורידו את התוכניות האלה.

רוני ארד: זה כמו הספריות לעיוורים: יש קיצוץ, סוגרים את הספריות לעיוורים.

רוני ארד: למה?

רוני ארד: כי יודעים שלזה לא יסכימו.

רוני ארד: אז צריך לברר אם היה קיצוץ, למה הורידו דווקא את זה.

רוני ארד: אם זה במסגרת סדרי עדיפויות, אז זה במסגרת סדרי עדיפויות.

רוני ארד: אם זה כדי להגיד: אנחנו יודעים שזה ייצור רעש ואז לא תהיה ברירה ויוסיפו לתקציב, אז אני חושב שזה לא תקין.

רוני ארד: היה קיצוץ, צריך לברר למה כתוצאה מהקיצוץ סגרו דווקא את זה ולא דברים אחרים.

נעמי בלומנטל: התמונה הכללית שאנחנו מקבלים היא, שכרגע מה שקורה זה שאין למעשה מענה לדרישה שלנו שיהיו יומיום שידורים של אקטואליה ושל חדשות בשפה הרוסית.

נעמי בלומנטל: זאת העובדה.

נעמי בלומנטל: אין כרגע.

נעמי בלומנטל: אחד הערוצים שדובר עליו זה ערוץ 33.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שאם אתם, משרד החינוך, תכנסו קצת לעובי הקורה – ואני מציעה שתכנסו קצת לעובי הקורה – תוכלו ליצור משהו דומה למה שהיה בזמנו מענה מסוים בטלוויזיה החינוכית.

נעמי בלומנטל: הייתי מבקשת מכם גם לבדוק את הנושא הזה, לאור מה שקורה היום.

גרשון גרשון: סליחה שאני מעיר: מבחינה זאת ערוץ 23 וערוץ 33 בדיוק באותו מעמד.

גרשון גרשון: אנחנו הצענו הצעות לרצועת שידור מהסוג הזה וחבל שנוצרה פה איזו תחושה שאנחנו לא מתחרים על זה.

גרשון גרשון: להפך, מי שיכול להציג היום רצועת שידור זו רק הטלוויזיה החינוכית, כי לערוץ 33 יש כנסת.

בוריס מפציר: מר גרשון, אני מאד לא רוצה להיות במצב של וויכוח בין ארבעה או חמישה ערוצים, אבל למען הצדק צריך לציין דבר אחד: בחומרי אקטואליה מהספרייה, מה שאתה הצעתם זה ערב חדש.

בוריס מפציר: ערב חדש, עם מאגר החומר הוויזואלי שלו, בשום פנים ואופן לא יכול לתת מענה לתוכנית אקטואליה יומית, כי היא צריכה להיות, מבחינת הציבור הרוסי, לפחות ברמה של "מבט".

בוריס מפציר: זו היתה הבעיה העיקרית שלכם.

בוריס מפציר: אז אני מבקש, אם אתה כבר מעמיד את הדברים, תעמיד אותם על דיוקם.

גרשון גרשון: לא על זה דיברתי.

גרשון גרשון: יכול להיות שמבחינה תכנית אנחנו נחותים – וזה טעון ויכוח…

בוריס מפציר: סליחה, אני אמרתי שוב: לא נחותים.

בוריס מפציר: אתם יכולתם להציע – והצעתם בכתב – דקות ספורות של חומר אקטואליה.

בוריס מפציר: ספורות.

בוריס מפציר: בו בזמן שערוץ 33 הציע את כל ספריית רשות השידור.

גרשון גרשון: מר מפציר, תתייחס למה שאני אומר.

גרשון גרשון: אם כבר אתה מתייחס, תתייחס למה שאני אומר.

גרשון גרשון: אתה לא מתייחס.

גרשון גרשון: אני מתייחס לזה שערוץ 33 לא יכולים לתת לך רצועת שידור בגלל הכנסת.

גרשון גרשון: אז בוא תתייחס לזה.

גרשון גרשון: אתה מתייחס לצד הנוח לך בדברים שאני אומר.

בוריס מפציר: לא זה ולא זה לא נוח לי.

בוריס מפציר: כי אין לי שום דבר.

בוריס מפציר: אנחנו סתם טוחנים מים.

נעמי בלומנטל: אנחנו, בכל אופן, נהיה בקשר אתך, מר ארד, עם משרד האוצר, כדי לוודא שאמנם יתוקצב ערוץ 33, או אם יש גם משהו שאפשר לתת לטלוויזיה החינוכית לפי הצעתם.

רוני ארד: אני חייב להסביר משהו.

רוני ארד: מדובר פה על חוסר תקציבי.

רוני ארד: אני לא יכול להבטיח שעכשיו, כתוצאה מהמצב, יגדילו תקציב.

נעמי בלומנטל: לא, כתוצאה מהמצב שהוא אקוטי, אנחנו צריכים איזשהו תקציב שיאפשר שתהיה איזושהי תוכנית משודרת, אחת ליום, של חדשות ואקטואליה.

נעמי בלומנטל: זו הדרישה שלנו ואנחנו לא נרפה ממנה.

רוני ארד: בסדר, אבל הדרישה צריכה לבוא לאוצר, או שהיא צריכה לבוא לערוץ הציבורי?

נעמי בלומנטל: אין להם.

נעמי בלומנטל: הם לא יעמדו בזה.

לריסה גרשטיין: אדוני הנכבד, במצב החירום שיש עכשיו במדינה, האם משרד האוצר לא מרגיש אחראי על אנשים שלא מבינים מה קורה אתם?

לריסה גרשטיין: אתה ברצינות אומר סדר עדיפויות ופה ושם.

לריסה גרשטיין: אבל יש דבר פשוט מאד: שידור מעודכן ישר לציבור.

רוני ארד: סדרי עדיפויות צריך לקחת במסגרת תקציב מסוים.

רוני ארד: הרי לא יגדילו את התקציב בגלל מצב המצוקה.

רוני ארד: כמו שהולך כסף לביטחון מתוך התקציבים הקיימים.

נעמי בלומנטל: למה?

נעמי בלומנטל: גם לביטחון ביקשו תקציב מיוחד.

רוני ארד: במסגרת קיצוצים במשרדים אחרים.

רוני ארד: אז צריך לבחון.

רוני ארד: יכול להיות שהגוף המנהל את רשות השידור - אני לא יודע - צריך לעשות שינויים פנימיים אצלו.

רוני ארד: אולי משרד האוצר ייתן ממקורות שונים, אני לא יודע מהם.

רוני ארד: אם משרד הקליטה יצטרך לעזור, במסגרת סדרי העדיפויות שלו, אני רק אומר שאני מפחד שהוא ייתן השנה סכום שלא יהיה מנוצל בשנים הבאות.

רוני ארד: הוא ייתן סכום חד פעמי, תהיה חצי שנה תוכנית והיא תיפול אחרי זה כי אין מימון.

רוני ארד: למה אין מימון?

רוני ארד: כי זה לא בסדרי העדיפויות של המשרדים האחרים.

רוני ארד: זו לא פעם ראשונה ולא פעם שנייה שזה קורה.

רוני ארד: לכן, גם אם משרד הקליטה נותן השנה סכום מסוים, הוא צריך לוודא שהדבר הזה ימשיך בשנים הבאות.

רוני ארד: כי אז חבל על הכסף הזה.

רוני ארד: פתרנו את הבעיה לחצי שנה וזהו.

רוני ארד: אני מקווה שכל הבלגן הזה ייגמר כבר מחר, אבל זה לא משנה.

רוני ארד: זה בלי שום קשר לבלגן הזה, כי במדינה לא משעמם.

לריסה גרשטיין: אני, במסגרת הלוגיקה הזאת, בכלל לא מסוגלת לחשוב.

לריסה גרשטיין: זה לא בלגן.

לריסה גרשטיין: זה מצב של סטרס של אלפי אנשים.

לריסה גרשטיין: סטרס וחוסר מידע ואתה מדבר עכשיו במילים פורמליות.

לריסה גרשטיין: אז תבדוק מה שאפשר לעשות.

לריסה גרשטיין: תבדוק.

רוני ארד: אוקיי.

רוני ארד: אז שרשות השידור תבדוק, משרד הקליטה יבדוק ואנחנו נבדוק.

נעמי בלומנטל: בהמשך לבדיקות שלכם – ואנחנו בוודאי גם נפעל לכך שיהיה את אותו תקצוב – אנחנו בהחלט רוצים לברך את משרד הקליטה, אם הוא יוכל להפנות איזשהו תקציב לאיזשהו ערוץ שיימצא לנכון.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שעם פיקוח ציבורי.

נעמי בלומנטל: הייתי רוצה בכל מקרה שיהיה פיקוח ציבורי לאותם כספים, כדי שלא ייווצר מצב שתהיה איזו הטיה פוליטית, כאילו השידור יהיה קשור למי שנתן את הכסף.

נעמי בלומנטל: לגבי זה אנחנו צריכים להיות מאד זהירים.

נעמי בלומנטל: אבל בגדול, אם יהיה לנו כתוצאה מזה שידור אחד ביום של כחצי שעה אקטואליה וחדשות, זה יהיה מצוין.

בוריס מפציר: גבירתי היושבת ראש, אני נורא מצטער.

בוריס מפציר: את חברת כנסת, אני פקיד.

בוריס מפציר: אני באמת לא יכול לשמוע את זה.

בוריס מפציר: לא יכול להיות.

בוריס מפציר: הממשלה נותנת כסף.

בוריס מפציר: אז תחליטו שעל כל כסף שיוצא לכל מטרה, ממפעל לסוליות נעליים עד תוכנית טלוויזיה, יהיה פיקוח ציבורי.

בוריס מפציר: אי אפשר ככה.

בוריס מפציר: באמת.

נעמי בלומנטל: לא, סליחה.

נעמי בלומנטל: מר מפציר, מאחר שאתה איש טלוויזיה, אתה יודע טוב מאד שלא לשווא הוקמה רשות השידור והערוץ השני והרשויות שמפקחות הן לא לשווא.

בוריס מפציר: תביני שזה מראש מריח לא טוב.

בוריס מפציר: הכסף עוד לא הגיע וכבר יש עליו פיקוח.

בוריס מפציר: בסופו של דבר, אנחנו נשאר עם הפיקוח ובלי כסף.

נעמי בלומנטל: לא.

נעמי בלומנטל: יהיה גם כסף ויהיה גם איזשהו פיקוח, או עין ציבורית, שיבחנו את זה.

נעמי בלומנטל: לפי דעתי זה מה שאנחנו רוצים וחייבים לבדוק ולראות.

נעמי בלומנטל: לא סתם הקימו רשות ציבורית לשידור ולא סתם יש ברשות השניה גוף ציבורי שמפקח, שמורכב מאומנים, מחלק מהמכלול של האוכלוסייה הישראלית, כדי שתהיה עין שתבחן את מה שקורה.

נעמי בלומנטל: יש חשש מסוים – ואני מוכרחה להגיד שהוא בא מכמה חברי כנסת, שחלק מהם נוכחים כאן וחלק לא – שאם אנחנו מפקחים או בוחנים או מקימים איזו וועדה שבאה מוועדת העלייה והקליטה, שבה מיוצג כל מי שמייצג את הציבור הישראלי, זה נראה טוב, אבל אם יוצא ששר אחד הוא זה שנותן את הכסף, אז יש חשש מסוים מהטיה פוליטית ואני חייבת להביא לידי ביטוי את החשש הזה.

נעמי בלומנטל: אני לא אשקוט בעניין הזה.

נעמי בלומנטל: אנחנו גם נשיג את הכסף אבל גם נדאג שתהיה איזושהי עין ציבורית שתבחן שלא תהיה הטיה בשידורים.

נעמי בלומנטל: זה מה שיש לי לומר, תודה רבה ואני מאמינה שהכסף יגיע.