ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 99, 2000-09-25 10:00

נעמי בלומנטל: אני פותחת את הישיבה.

נעמי בלומנטל: אנחנו נדון היום על תפקודו ובכלל מה עושה מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה, וניכנס בעיקר לאחת הבעיות שצצה לאחרונה כאשר בצורה שרירותית פוטרה קבוצה גדולה מאד של אנשים שעבדו במרכז ההיגוי, ונבדוק מה ניתן לעשות כדי לתקן את העוול הזה.

נעמי בלומנטל: קיבלנו כאן ניירות עמדה בקשר למרכז ההיגוי, והייתי רוצה שנשמע מעט דברי רקע ממנהלת מרכז ההיגוי, מולט טרוורך, מה הצלחתם לעשות, מה התקציב שלכם, וכו'.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

מולט טרוורך: קודם-כל אני רוצה להעיר על ההזמנה של הוועדה לישיבה זו.

מולט טרוורך: כשנכנסתי לתפקידי זה ב-1 בספטמבר, וכאשר הנושא נבחר לדיון, ביקשתי לקבל הסבר ולדחות את הישיבה לזמן-מה, כי רק נכנסתי לתפקידי.

מולט טרוורך: לא קיבלתי שום תשובה, ומאחר שלא קיבלתי תשובה כתבתי עוד מכתב שבו ביקשתי לקבל את סדר-היום של הישיבה היום כדי שאוכל להיערך בהתאם.

מולט טרוורך: לכן העליתי על הכתב מה שהיה לי לומר על מרכז ההיגוי, והחומר לפניכם.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: מנהלת הוועדה ומזכירת הוועדה לא היו כאן בשבוע שעבר בשל השתתפותן בהשתלמות שהכנסת ערכה ולכן לא קיבלת תשובה.

מולט טרוורך: זה היה לפני שבועיים.

נעמי בלומנטל: גב' רחלה שיפר, מנהלת המטה לקליטת עלייה במשרד החינוך,

נעמי בלומנטל: אולי תתני לנו רקע מה תפקידו של מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה, איך הוא קם, מה הם ההישגים שלכם ומה קורה כרגע.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

רחלה שיפר: מרכז ההיגוי הוקם כדי להביא לשיתוף-פעולה מלא של יוצאי העדה האתיופית בתהליכים הקשורים בחינוך ילדיהם במערכת החינוך וגם במערכת המשלימה.

רחלה שיפר: אני נכנסתי לעובי הקורה בנובמבר 1999 ומייד עם העברת התקציבים המיועדים לקידום התלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך קיבלתי מכתב מהחשב הכללי, באמצעות מנכ"לית המשרד, שבו הנחיה חד-משמעית לסגירת מרכז ההיגוי, אלא אם יתקיים מכרז כפי שצריך.

רחלה שיפר: בבדיקה, ובמסגרת ההכנות לקראת המכרז, מצאתי שלאורך ארבע וחצי השנים האחרונות עד נובמבר 1999 נעשו מדי חצי שנה או ארבעה חודשים הערכות התקשרות לצורך ההפעלה והפעולות של מרכז ההיגוי, משום שאנשי האוצר התנגדו בכל תוקף שהדבר ייעשה בהתקשרויות ולא על-פי מכרז תקין.

רחלה שיפר: היו גם השגות על הצורך בקיומו או לא, אבל הדברים האלה בעצם לא עניינו אותנו מבחינה מהותית.

רחלה שיפר: ידענו שזה צורך חיוני ביותר שהמרכז ימשיך לפעול, ושהרעשים של תשלום כספים עבור הפעלתו פשוט ייאלמו ולא יהיו.

רחלה שיפר: לפיכך, מדצמבר עד מארס משרד החינוך עבד על הוצאת מכרז ויומיים לפני ערב פסח התש"ס המכרז פורסם בעתונות, ובראשית יוני הודיע המשרד על הזוכה במכרז.

רחלה שיפר: הזוכה היה האגודה לקידום החינוך.

נעמי בלומנטל: כמה גופים הגישו הצעות למכרז?

רחלה שיפר: יש כל מיני שלבים.

רחלה שיפר: לשימוע – למתן תשובות על שאלות בעקבות הפרסום היו שבעה גופים, ואני הייתי בקטע הזה.

רחלה שיפר: כלומר, כשאנשים שואלים שאלות על דברים שלא ברורים להם לגבי המכרז היו שבעה גופים.

רחלה שיפר: אחר-כך המספר הצטמצם לשלושה ונבחרה האגודה לקידום החינוך, שהיא בעצם היתה המבצע עד אז, אבל שלא במסגרת מכרז.

נעמי בלומנטל: על סמך מה נבחר הגוף שזכה במכרז מבין שאר הגופים?

נעמי בלומנטל: על סמך תוכניות, על סמך האנשים שמתפקדים באגודה או רק כללית על סמך תוכניות שהוגשו?

רחלה שיפר: זה מאד מורכב.

רחלה שיפר: קודם-כל יש דרישות סף שבודקות את התשתית הארגונית של הגוף, אם הוא יכול לבצע דברים בקנה-מידה ארצי עם אלפי ילדים ועשרות עובדים.

רחלה שיפר: לאגודה יש את התשתית הזאת ויש לה נסיון רב גם בתחומים אחרים בהפעלות של פעולות חינוכיות.

רחלה שיפר: הם כמובן צריכים, בהתאם לדרישות המשרד, להציג את קורות החיים של האנשים, שאם הם יזכו – וכך גם הגופים האחרים עשו – בראש מרכז ההיגוי יעמוד האדם שאחראי על התפעול, המנהלן הבכיר של הענין.

רחלה שיפר: הוגשו שלושה קורות חיים של אנשים מרכזיים לעתיד, אם הם יזכו, כשהאנשים הללו עונים על דרישות שמופיעות במכרז.

רחלה שיפר: הדרישות כללו תואר ראשון לפחות למנהל מרכז ההיגוי יוצא העדה.

רחלה שיפר: מכאן בעצם מתחיל ומסתבך הספור.

נעמי בלומנטל: את אומרת שעד 1999 לא ידעת דבר על מרכז ההיגוי הזה?

רחלה שיפר: אני ידעתי הרבה מאד ברמת המידע, כיוון שהרוב הגדול של התלמידים העולים הם בבתי-ספר ממלכתיים-דתיים והקשר העיקרי היה במרכז ההיגוי למנהל החינוך הדתי, כי הם בקרו בבתי הספר והיו בקשר עם האנשים שלהם.

רחלה שיפר: שמעתי הרבה מאד, לא בדרך של מפגש בלתי-אמצעי, אבל ברגע שהתקציב כולו הועבר אלי, אני נעשיתי חלק מעורב ופעיל מאד בענין וחשבתי לנכון קודם-כל להיענות לדרישת האוצר במשך כמה שנים ולהוביל את זה על מסלול ישר, ברור ובטוח ושהדברים יתקיימו.

רחלה שיפר: כך שהמכרז הזה, בכל מה שהוא מתווה והוא מתיחס לכל נקודה, כולל ההפרשים מתקופות הדיווח, מי מדווח למי, על מה, איך זה נעשה, מעבר לבקורת הכספית של הענין.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת שמרכז ההיגוי קם באיזו שהיא צורה, פעל איך שהוא, ועל אף בקורת שהיתה הוא זה שזכה בסופו של דבר במכרז, מבין גופים שונים שהגישו מועמדות כדי להפעיל את החינוך ואת הגישור שבין מערכות החינוך, בתי הספר וכו'.

רחלה שיפר: לא אמרתי שהוא פעל איך שהוא.

רחלה שיפר: לא זאת היתה ההתרשמות שלי.

רחלה שיפר: אני אומרת שאפשרויות הניהול התקין מבחינה כספית לא נראו לאוצר, כי הוא טוען שלא יכולה להיות הערכה של התקשרות במשך שנים בלי שהיא מבוססת על מכרז, ובמיוחד כשמדובר בסכומים מאד ניכרים.

רחלה שיפר: זה לא ענין של 30,000 שקל.

רחלה שיפר: מהבחינה הזאת זה נמשך ונמשך שנים, עם בקשות ותחנונים להארכת התקשרות, וכאן אני מדברת רק על הענין התקציבי, לחלוטין לא על איכות האנשים שעבדו או על דרך הביצוע שלהם.

רחלה שיפר: בענין הזה, עד ראשית התש"ס אני לא הייתי בתמונה, משום שהקשר בגדול היה עם יוחנן בן-יעקב ומוטי סמט ממנהל החינוך הדתי.

רחלה שיפר: אני בוודאי לא הכרתי אישית את האנשים.

רחלה שיפר: שמעתי במפגשים של המטה באופן כללי על הענין, זה לא שלא ידעתי על המרכז לחלוטין, אבל הקשיים היו בענין של התשתית התקציבית של ההעברה של המשרד.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שמאז שהאגודה לקידום החינוך זכתה במכרז נעשתה שם איזו שהיא רה-אורגניזציה.

נעמי בלומנטל: מה כללה הרה-אורגניזציה?

רחלה שיפר: אמרתי שנקודת המפנה היא פרסום התנאי שמנהל מרכז ההיגוי חייב להיות בעל תואר ראשון, ואחר-כך גם המנחים.

רחלה שיפר: אני חושבת שהתנאי הזה מוצדק.

רחלה שיפר: מדובר בניהול של 30 – 40 איש ובתקציב של למעלה משלושה מיליון שקלים, ואני יודעת שיש בקרב יוצאי העדה לא מעט אנשים עם תארים, וזה נראה לנו תנאי סף הכרחי, וכך זה פורסם.

רחלה שיפר: במכרז פורסמו גם תנאים אישיותיים, כישורים אישיים גם של המנחים, של החברים במרכז ההיגוי, ויש גם כישורים נדרשים.

רחלה שיפר: המכרז ישנו כאן ואפשר לצלם אותו, הוא פתוח לעיני כל.

רחלה שיפר: האגודה, מרגע שזכתה, החלה לפעול על-פי הכתוב במכרז, ואז היא עשתה מה שעשתה, ואני חושבת שד"ר פלטי סתוי ידווח על כך.

נעמי בלומנטל: מצטיירת תמונה מאד לא מחמיאה, הייתי אומרת.

ד"ר פלטי סתוי: חד-צדדית, כמובן.

ד"ר פלטי סתוי: מאד לא אמיתית.

נעמי בלומנטל: שלך.

ד"ר פלטי סתוי: לא, לא.

ד"ר פלטי סתוי: אנחנו יכולים רק לומר את הדברים כהווייתם.

ד"ר פלטי סתוי: אנחנו יכולים אפילו להישבע על כל מלה שאנחנו אומרים, זה מה שאנחנו יכולים להגיד.

נעמי בלומנטל: בהחלט, אבל לא צוירה שום תמונה.

נעמי בלומנטל: בבקשה תציג את התמונה שאתה רוצה להציג.

ד"ר פלטי סתוי: התמונה שאת מדברת עליה מסתמכת על המכתב שנכתב - - -

נעמי בלומנטל: אני לא ציירתי שום תמונה, אני שאלתי שאלות.

נעמי בלומנטל: שאלתי את גב' שיפר שממונה על התחום הזה כמה שאלות בקשר לתפקוד של האגודה לקידום החינוך.

ד"ר פלטי סתוי: אני אשלים בקצרה את הדברים שאמרה גב' שיפר.

נעמי בלומנטל: אחרי שכל פעם לחשת לה דברים.

ד"ר פלטי סתוי: כי היא חדשה בתפקיד, יחסית.

ד"ר פלטי סתוי: מרכז ההיגוי הוקם ביוזמתו של פרופ' אמנון רובינשטיין כשהוא היה שר החינוך, והרפרנט מטעם המשרד היה עופר.

ד"ר פלטי סתוי: זאת היתה החלטתו של השר, שהאגודה לקידום החינוך תפעיל את המרכז.

נעמי בלומנטל: נדמה לי שזה היה בעקבות ההפגנות הסוערות שהיו אז.

רחלה שיפר: זה היה קודם, כי ההפגנות היו בפברואר 1996.

ד"ר פלטי סתוי: זה היה הרבה קודם.

ד"ר פלטי סתוי: זאת היתה החלטה מאד רגועה, מתוך מדיניות ברורה להקים גוף היגוי, גוף מתאם, מנחה, מייעץ, לובי חשוב של העדה.

ד"ר פלטי סתוי: הגוף הזה אמור לייצג את העדה, ולכן רובו ככולו מורכב מבני העדה.

ד"ר פלטי סתוי: אנחנו בסך-הכל התבקשנו לתת אכסניה לגוף הזה.

ד"ר פלטי סתוי: בגלל שיקולים גם פורמליים וגם אחרים אי-אפשר היה להקים אותו בתוך המשרד עצמו, אבל עם זאת המשרד ליווה ומלווה, כמובן, את הנושא הזה במשך כל השנים.

ד"ר פלטי סתוי: כשהתחלף השלטון הנושא עבר לגוף שבראשו עמד יוחנן בן-יעקב, שעסק בקליטת עלייה, והשר מינה את יוחנן בן-יעקב לרפרנט מטעם המשרד ללוות את הגוף הזה.

ד"ר פלטי סתוי: כאשר שוב התחלף השלטון גב' שיפר קיבלה את התפקיד, ולמעשה במשך כל השנים המשרד ליווה את הנושא הזה באופן צמוד מאד ברמה של שר ומנכ"ל, וזה נכון גם היום.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת שהוקם מרכז, ללא שום מכרז, הוא קיבל תפקיד של גישור והנחיה בכל מה שקשור לחינוך בקרב בני העדה האתיופית.

נעמי בלומנטל: בתקופה הזאת האנשים היו עובדי משרד החינוך?

רחלה שיפר: לא, הם לא היו עובדי המשרד.

רחלה שיפר: הם היו עובדי האגודה לקידום החינוך.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת שלא היתה שום התיחסות לאנשים, מבחינת תקנים וכדומה.

ד"ר פלטי סתוי: כפי שגב' שיפר אמרה, כל הצורך ברה-ארגון נבע מדרישות שהמשרד ניסח בצורה מאד ברורה ןקטגורית במכרז האחרון.

ד"ר פלטי סתוי: הם אפילו לא שאלו אותנו, והם לא חייבים לשאול אותנו.

ד"ר פלטי סתוי: הם הציבו סף של דרישות, וגם ביקשו מנציגי המשרד ללוות אותנו גם בתהליך הרה-ארגון של המרכז החדש.

ד"ר פלטי סתוי: הדרישות החלו מכך שראש המרכז צריך להיות בעל תואר אקדמי, עם נסיון, וזה חייב אותנו להחליף את דוד מהרט שהיה בהחלט מקובל על כולם ולא היתה שום סיבה בעולם להחליף אותו, אבל לצערנו הוא לא השלים את התואר שלו ולכן הוא לא יכול היה למלא את התפקיד.

ד"ר פלטי סתוי: בצער רב החלפנו אותו ומינינו את מולט טרוורך, שבהחלט עונה על דרישות המכרז.

ד"ר פלטי סתוי: המסמכים שלה גם הוצגו במכרז כדת וכדין.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שבין העובדים האחרים היו גם אנשים שענו על הדרישות ובכל-זאת בחרתם שלא לקחת אותם אלא מישהו מבחוץ.

ד"ר פלטי סתוי: זה לא מדויק.

ד"ר פלטי סתוי: בין המנחים שהעסקנו נמצאו שלושה שאינם בעלי תואר אקדמי.

ד"ר פלטי סתוי: זה פשוט ענין פורמלי, ולכן לא יכולנו להמשיך להעסיק אותם.

אופיר פינס-פז: אבל איך התחלתם להעסיק אותם?

ד"ר פלטי סתוי: עד חודש מאי האחרון עבדנו על-פי פטור ממכרז ולא היו דרישות כאלה.

ד"ר פלטי סתוי: אנחנו גייסנו אנשים שעשו את עבודתם בסדר, והם המשיכו לעבוד.

אופיר פינס-פז: אז מה השתנה בעצם?

ד"ר פלטי סתוי: מה שהשתנה הוא שהמשרד תבע שהמנחה צריך להיות יוצא העדה ובעל תואר אקדמי.

ד"ר פלטי סתוי: אנחנו נתבקשנו לפעול על-פי דרישות המכרז.

ד"ר פלטי סתוי: להיפך, אם היינו פועלים אחרת, המכרז היה בטל ומבוטל.

ד"ר פלטי סתוי: שלושה מבין שמונה המנחים לא ענו על דרישות המכרז ולכן הודענו להם שהם לא יכולים להמשיך.

ד"ר פלטי סתוי: החמישה האחרים הוזמנו, יחד עם מועמדים אחרים, להציג את מועמדותם, ואין שום ספק שלא היתה סיבה, כפי שאת אומרת, לא לקבל אותם.

ד"ר פלטי סתוי: ואמנם שלושה מתוך החמישה הגיעו לוועדה ונתקבלו.

ד"ר פלטי סתוי: שניים הופיעו והודיעו בצורה מאד בוטה: אנחנו לא מתראיינים, ויצאו החוצה.

ד"ר פלטי סתוי: הם לא הסתפקו בזה ותבעו אותנו בבית-דין לעבודה.

ד"ר פלטי סתוי: הופענו בבית-דין לעבודה, שם השופטת בקשה, למרות מה שהיה, שנאפשר גם לשניים אלה להופיע בפני הוועדה.

ד"ר פלטי סתוי: קיבלנו את ההמלצה.

ד"ר פלטי סתוי: הוועדה התכנסה, השניים זומנו לוועדה, והענין שלהם בהחלט מטופל.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: אברהם ירדאי, בבקשה.

אברהם ירדאי: אני עובד במרכז שש שנים.

אברהם ירדאי: אני הולך לדבר בכאב על הרבה דברים בענין הזה.

אברהם ירדאי: כוונותיו של האיש שהקים את המרכז הזה היו טהורות.

אברהם ירדאי: אנחנו, בני העדה, גויסנו להוות משלחת של הקהילה שתעזור בתחום החינוך של יוצאי אתיופיה.

אברהם ירדאי: התחלתי לעבוד שם לפני דוד.

אברהם ירדאי: הכוונה היתה שמרכז ההיגוי יהיה עצמאי ושהקהילה תהיה שותפה בהחלטות ובמדיניות.

אברהם ירדאי: לאחר 15-16 שנים, כשראו שיש כשלון בתחום החינוך, משרד החינוך החליט להעביר את הנושא הזה לידי הקהילה.

אברהם ירדאי: הכניסו אותנו לאגודה לקידום החינוך.

אברהם ירדאי: אנחנו חשבנו שזה מקום טוב וראוי, אבל במשך השנים ראינו שבמרכז הזה "בולעים" אותנו.

אברהם ירדאי: אנחנו לא קיימים, אנחנו לא שותפים בהחלטות, אנחנו לא שותפים במדיניות.

אברהם ירדאי: מרכז ההיגוי לא קיים, וחבריי ואני התרענו במשך שנים על כך שלא משתפים אותנו בקבלת החלטות ובמדיניות.

אברהם ירדאי: אז מה עשינו?

אברהם ירדאי: איפה התקציבים?

אברהם ירדאי: לפי דברי האגודה לקידום החינוך, 6,000 ילדים יוצאי אתיופיה נמצאים בפנימיות יום של האגודה לקידום החינוך.

אברהם ירדאי: אנחנו, שליחי הקהילה שצריכים להוות מגשרים ואלה שמביאים את הבעיות מהשטח, אנחנו לא יודעים אם יש ילדים כאלה.

אברהם ירדאי: האגודה מעולם לא שיתפה אותי כמה ילדים צריכים להיות ביבנה, בראשון-לציון או באשדוד.

אברהם ירדאי: לכל היותר העמידו אותי בפני עובדות, והעובדות היו חמורות.

אברהם ירדאי: לאורך שנים התרענו על כך.

אברהם ירדאי: לפני כשנתיים נפגשנו עם ד"ר סתוי והעלינו את הבעיות שלנו, אבל עד היום לא זכינו לתשובה.

אברהם ירדאי: הבעיה היא לא פיטורים.

אברהם ירדאי: אני עבדתי ועובד שלושים שנה למען הקהילה, לא בעתונות, לא בפרסומת, כשבמדינת ישראל היו 15 אתיופים בלבד, ומאז ועד היום אני פועל בקרב הקהילה.

אברהם ירדאי: והיום יבוא ד"ר סתוי ויפטר אותי מהעבודה ויסיט את הדיון לנושא שולי לגמרי, במקום להתמקד בנושא החשוב ביותר שהוא חינוכם של הילדים?

אברהם ירדאי: אנחנו, שמונה אנשים כתבנו מכתב מפורט לגב' שיפר ובו הבענו בצורה הכי שקטה והכי דיסקרטית שיכולה להיות אי-אמון במרכז הזה במתכונתו הנוכחית.

אברהם ירדאי: ב-17 ביולי נפגשנו עם גב' שיפר ושום דבר לא התפרסם בעיתון.

אברהם ירדאי: אחרי ששמעו את הדברים האלה באגודה, הם יצאו מכליהם ולא ידעו מה לעשות.

אברהם ירדאי: לאחר-מכן הם מסרו לנו שמונה מכתבי פיטורים.

אברהם ירדאי: דן בלום נכנס לישיבת צוות בצורה הכי משפילה, הכי מתנשאת, הכי פוגעת, ונתן לנו את מכתבי הפיטורים בגלל שפנינו למשרד האחראי.

אברהם ירדאי: אנחנו לא יכולנו לסבול את הענין הזה ופנינו במכתב ובו שמונה נקודות מרכזיות, ולא רצו לדון עליו.

אברהם ירדאי: הם רצו לפטר את האתיופים ולהתפטר מהם, ואין דבר יותר חמור מזה.

אברהם ירדאי: מרכז ההיגוי במתכונתו הנוכחית הוא משאבה ומסחטה של כספי הקהילה שבאים על-חשבון הקהילה מכל מיני גופים ונכנסים לאגודה לקידום החינוך.

אברהם ירדאי: מדברים על 4,000 ילדים בפנימיות יום.

אברהם ירדאי: מעולם לא שיתפו אותי בזה.

אברהם ירדאי: לכל היותר אמרו לי "שלום", וזה הכל.

אברהם ירדאי: החברים שפוטרו מהעבודה הם עם מטען גדול מאד, כדי להוביל את הדיון לנושא אחר.

אברהם ירדאי: אין דברים חמורים מאלה.

ד"ר פלטי סתוי: האם חוק לשון הרע פועל גם בכנסת?

נעמי בלומנטל: יש פרוטוקול.

נעמי בלומנטל: הוא לא אמר שום דבר - - -

אופיר פינס-פז: יש פרוטוקול, ואתה יכול לתבוע אותו בבית משפט.

אברהם ירדאי: אני אומר את הדברים האלה בהתרגשות.

אברהם ירדאי: אם התשובה שלכם לפנייה שלנו לתיקון המעוות היא לפטר אותנו, זה ילדותי, זה ממש משפיל.

אברהם ירדאי: יש לנו משפחות.

אברהם ירדאי: לפני שבאנו לאגודה לקידום החינוך היתה לנו פרנסה וגם מעכשיו והלאה תהיה לנו פרנסה, אבל אתם לא צריכים להתנהג כך.

אברהם ירדאי: לקחו מאתנו את העצמאות שמשרד החינוך התכוון לתת לקהילה, החלישו אותנו, דרכו עלינו.

אברהם ירדאי: המצב הזה לא יימשך ואנחנו נפעל לפי הכוח שלנו.

אברהם ירדאי: היו גם רדיפות אישיות, לא רק שלא נעבוד באגודה לקידום החינוך.

אברהם ירדאי: נכתבו מכתבים אנונימיים, ואינני רוצה לומר מי כתב אותם.

אברהם ירדאי: ב-2 באוגוסט נכתבו מכתבים לגבי אנשים מאתנו בכל מיני מקומות כדי לנשל אותם מהעבודה ולמנוע מהם פרנסה.

אברהם ירדאי: לא אמרתי מי כתב את המכתבים האלה, אבל ברור כשמש מי כתב אותם.

אברהם ירדאי: אנחנו לא ילדים.

ד"ר פלטי סתוי: תאמר.

ד"ר פלטי סתוי: אתה אומר פה דברים חמורים מאד.

אברהם ירדאי: אני לא רוצה לומר מי כתב אותם.

אברהם ירדאי: ד"ר סתוי, אתה ראית את המכתב.

אברהם ירדאי: זאת רדיפה, זה לא רק לנשל את האנשים האלה מעבודתם באגודה לקידום החינוך, אלא גם לנשל אותם מעבודות אחרות שעסקו בהן.

אברהם ירדאי: דרך אגב, אני אישית רציתי בינואר לעזוב את העבודה הזאת ולפעול מבחוץ נגד המעשים שנעשים שם, כי לא יכולתי להשלים אתם.

אברהם ירדאי: נכנסתי אל המנהל ואמרתי לו: אני עוזב.

אברהם ירדאי: הוא היה מופתע מאד, בהלם.

אברהם ירדאי: אחרי ההודעה הזאת יצאתי לחופשה של שלושה שבועות, וכשחזרתי לעבודה התכנון הזה טורפד ובינתיים לא עזבתי.

אברהם ירדאי: כך שאני אישית לא "מת" לעבוד במקום כזה.

אברהם ירדאי: אלה פני הדברים.

אברהם ירדאי: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: דוד מהרט, לשעבר ראש מרכז ההיגוי.

נעמי בלומנטל: מה תפקידך היום?

דוד מהרט: מייד אענה לך.

דוד מהרט: אני התחלתי לעבוד כמנחה יועץ במרכז ההיגוי יחד עם אברהם.

דוד מהרט: אבל ברשותך, אני רוצה להשלים את התמונה.

דוד מהרט: אתם קיבלתם נייר.

דוד מהרט: צר לי שהדיון הוסט לכיוון זה, כי מרכז ההיגוי בעיניי הוא גוף שממלא תפקיד מאד-מאד חשוב בחינוכם של יוצאי אתיופיה וקליטתם במערכת החינוך.

דוד מהרט: אני חושב שהיום הוא ממלא תפקיד מרכזי.

דוד מהרט: אי-אפשר להגיד שאף גוף לא ממלא את תפקידו באופן אופטימלי מכסימלי, אבל המרכז עושה את מיטב הדברים שהוא יכול לעשות.

דוד מהרט: אחד מתפקידיו של המרכז הוא, למשל, לגבש ולהגיד מדי שנה למשרד החינוך מה הם הנושאים המרכזיים שהמשרד צריך לטפל בהם בקליטת עולי אתיופיה.

דוד מהרט: יש פה חוברת שמסכמת את פעולות מרכז ההיגוי, ודף משלים שאתם יכולים לעיין בו.

דוד מהרט: אני חושב שהמרכז הוא חשוב בכדי לקלוט אותו ברמה אישית.

דוד מהרט: אני ניהלתי את מרכז ההיגוי כארבע שנים, כשהחלפתי את גד בן-עזר, שהוא לא בן העדה.

דוד מהרט: השתדלתי למלא את התפקיד הזה כמיטב יכולתי ואני חושב שעשיתי לא מעט דברים ויש לא מעט אנשים שמעריכים את מה שעשיתי.

דוד מהרט: עם זאת, ועדת המכרזים פסלה אותי מבחינת הנתונים האישיים שלי.

דוד מהרט: אני מעולם לא ראיתי את מרכז ההיגוי כדבר שמהות קיומו תלויה בזה אם אני אמשיך לנהל אותו, או לא.

דוד מהרט: עם מסירת מכתב הפיטורין שניתן גם לי נאמר לי שיש פה תהליך של רה-אורגניזציה.

דוד מהרט: הרה-אורגניזציה נבעה משני דברים מהותיים: 1.

דוד מהרט: תפקיד מנחה יועץ גם הוא שונה לקראת שנת הלימודים הבאה.

דוד מהרט: צריך לזכור שבמסגרת המכרז נוספו למרכז 24 מגשרים, שאמורים להיות כפופים למנחים היועצים, שהם משנים את מהות העבודה של המנחה יועץ.

דוד מהרט: היום המרכז הופך, יחד עם המגשרים, לגוף מאד-מאד מרכזי ומשמעותי.

דוד מהרט: אמורים להיות בו למעלה משלושים עובדים, אולי קרוב לארבעים.

דוד מהרט: האנשים האלה לא נוכחים פה כי חלקם נמצא בשטח ועושה עבודה חשובה, ודאי אלה שנוספו.

דוד מהרט: כשאמרו לי שהדירקטוריון פוסל אותי, קיבלתי את זה בהכנעה.

דוד מהרט: גם כשפיטרו אותי קיבלתי את הפיטורין בהכנעה, כי תמיד אני רואה את המטרה ואת הענין מעל לעניינים האישיים.

דוד מהרט: אני יכול למצוא פרנסה גם במקום אחר, ואני חושב שגם האחרים שפוטרו יכולים למצוא עבודה במקום אחר.

דוד מהרט: אבל אני ויתרתי על התפקיד וקיבלתי את זה בהבנה ועשיתי זאת לטובת מרכז ההיגוי, מאחר שמול עיניי עמדה טובת המרכז שמטפל באלפי ילדים.

דוד מהרט: נכון שזה היה לא נוח לי ויכולתי להגיד: מה קרה אחרי ארבע שנים שעכשיו אתם מפטרים אותי?

דוד מהרט: אבל אמרו לי שלפי דרישות המכרז אני לא יכול למלא את התפקיד הזה, ולכן קיבלתי את זה.

דוד מהרט: עם זאת אני רוצה לציין שכאשר נודע לנו על המכרז, חבריי המנחים שלחנו מכתב למרכז ההיגוי ובו התנגדות למכרז, כי חשבנו שעדיף שהמרכז יישאר במתכונתו הקיימת, במסגרת האגודה לקידום החינוך, למרות הביקורת שנשמעת כרגע.

דוד מהרט: אסור להמעיט בערכו של המרכז.

דוד מהרט: המרכז חשוב לתהליך קליטתם של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית ובמערכת החינוך, והייתי שמח, גברתי היושבת-ראש, לו הדיון היה מתועל לאפיקים - - -

נעמי בלומנטל: שמעתי אותך.

נעמי בלומנטל: אנחנו עוסקים בוועדה שוב ושוב בחינוך של בני העדה האתיופית.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שאני לא צריכה לשמוע שום הערות ממך לגבי ניהול הדיון.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לך.

דוד מהרט: אני מבקש לאפשר לי לסיים את דבריי.

נעמי בלומנטל: אדוני, אתה סיימת בזה את דבריך.

נעמי בלומנטל: שמעתי מה יש לך לומר.

נעמי בלומנטל: שאלתי מה תפקידך היום ועוד לא קיבלתי תשובה.

דוד מהרט: המרכז אמור עכשיו להגדיר את התפקיד שלי.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת שמחפשים כרגע הגדרה לתפקיד שלך.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

דוד מהרט: ואם דאגת למצוא לי עבודה - - -

נעמי בלומנטל: אני בהחלט אשמח למצוא לך עבודה, אם אתה לא מרגיש טוב שם.

נעמי בלומנטל: אבל סגנון הדיבור היה חלק מדבריך, אדוני, ולא דבריי.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לך.

נעמי בלומנטל: רשות הדיבור לאמיר טואבה, בבקשה.

אמיר טואבה: אני פוטרתי מעבודתי במרכז ההיגוי לאחר שעבדתי שם כחמש שנים.

אמיר טואבה: אני בעל תואר שני במדיניות ציבורית.

נעמי בלומנטל: אתה יכולת לגשת למכרז לתפקיד מנכ"ל במקום דוד מהרט?

אמיר טואבה: ד"ר סתוי ודוד ניסו לעשות תרגיל שהוא מאד לא מקובל במנהל התקין במדינת ישראל, וגם על זה יש לי מה להגיד.

אמיר טואבה: הגוף הזה נשאר על הנייר והוא לא ממלא את תפקידו.

אמיר טואבה: במהלך שלוש השנים האחרונות התרענו ואיתרנו בעיות בוערות בקרב הקהילה.

אמיר טואבה: הגשנו תוכנית עבודה.

אמיר טואבה: הדברים האלה גם מופיעים בדו"ח מבקר המדינה וגם בדו"ח של מכון זיו.

אמיר טואבה: אני רוצה לקרוא שורה אחת בלבד מהדו"ח של מכון זיו משנת 1997: מרכז ההיגוי הוקם כמס שפתיים כדי לרצות את הקהילה האתיופית ואת דעת הקהל.

אמיר טואבה: התוכניות לא מתבצעות בשטח.

אמיר טואבה: הבעיות קשות וחמורות אף הן.

אמיר טואבה: בעקבות הדברים האלה, חמישה מתוך השמונה שהם בעלי תואר ראשון ושני, ישבנו וחשבנו וכתבנו את המכתב, שהוגש לכם.

אמיר טואבה: גם לפני כן התרענו כל שנה, אבל לאף אחד לא היה איכפת, כי היה נוח להם לא להוציא את הדברים החוצה.

אמיר טואבה: כך זה היה, עד שהוצאנו את הכביסה המלוכלכת החוצה.

אמיר טואבה: לכן הדבר הזה הוא לא חדש.

אמיר טואבה: אני מניח שגם בדיון הזה לא נמצה את הענין ואני מבקש לקיים דיון נוסף יותר קונקרטי, יותר ממשי, כי היום הדברים רק הועלו ולא כולם יטופלו.

אמיר טואבה: אנחנו פעלנו כפי שפעלנו כדי שהדברים יתוקנו ויתנו מענה הולם לקהילה.

אמיר טואבה: במקום זה, כפי שנאמר כאן, בכדי להסיט את הדיון מסדר היום, הם בחרו בדרך הפשוטה של פיטורי עובדים.

אמיר טואבה: אותי זה לא מטריד, אני אמצא עבודה, אבל הדרך שבה נעשו הפיטורים מאד מקוממת, היא לא יפה, והייתי אומר שיש בה אפילו ריח לא נעים, כי מישהו עמד מאחוריה.

אמיר טואבה: שמונה אנשים פוטרו על אף שחמישה מהם, כאמור, הם בעלי תארים.

אמיר טואבה: ויש עוד דבר שקשה לי להגיד אותו, אבל אגיד אותו.

אמיר טואבה: אנשים שעבדו אתנו במשך השנים, לא בני העדה שלי, הם נשארו בעבודה.

אמיר טואבה: למרות שבמכרז כתוב שמנהלת התפעול צריכה לעבור מכרז, השאירו אותה בעבודה.

ד"ר פלטי סתוי: לפני שלושה חודשים היא עברה מכרז.

אמיר טואבה: היא לא התקבלה לאותו תפקיד.

אמיר טואבה: זה קצת חשוד בעיניי, אבל זה לא משנה.

אמיר טואבה: גם דוד מהרט ממשיך לעבוד, למרות שאין לו תואר אקדמי.

ד"ר פלטי סתוי: הוא עובד לא כמנחה וגם לא בניגוד למכרז.

נעמי בלומנטל: מצטיירת פה תמונה שיש אנשים שניסו בכל מחיר למצוא להם תפקיד אחר ויש אנשים שזרקו אותם.

נעמי בלומנטל: אין ספק שהיתה כאן איפה ואיפה.

ד"ר פלטי סתוי: לא זרקו אף אחד.

אמיר טואבה: אני אגיד יותר מזה.

אמיר טואבה: במהלך השנים היתה הפליה בין העובדים יוצאי אתיופיה לבין הישראלים של מרכז ההיגוי.

אמיר טואבה: הישראלים קיבלו את כל התנאים, כולל החזקת רכב, ולעומת זאת יוצאי אתיופיה, שעבודתם מבוססת על נסיעה של 80% - 90% לשטח, לא קיבלנו החזקת רכב.

ד"ר פלטי סתוי: אנחנו גזענים.

אמיר טואבה: כשהמכרז הוצא ד"ר סתוי פנה אלי באופן אישי ואמר לי להגיש את מועמדותי לתפקיד מנהל מרכז ההיגוי.

אמיר טואבה: קבענו פגישה שבמהלכה הוא פנה אלי ללא טיפת בושה.

אמיר טואבה: הייתי מופתע.

אמיר טואבה: הוא אמר שאני אגיש את המועמדות שלי למכרז ובסופו של דבר הוא רוצה להשאיר את דוד מהרט כמנהל ואני אהיה סגנו, או בתפקיד אחר.

אמיר טואבה: זה דבר שלא ייעשה מבחינה אתית, מבחינת מנהל תקין.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת שיש כרגע מצב שיש מנכ"לית, והיא רק בתואר מנכ"לית, ולמעשה מר מהרט ממשיך בתפקידו?

דוד מהרט: את ממש מבזה אותה.

נעמי בלומנטל: אני רק שואלת.

דוד מהרט: אני יכול להתפטר.

נעמי בלומנטל: אתה התפטרת.

דוד מהרט: אני גם יכול ללכת למרכז ההיגוי, אם זה מה שנותן לך להסיק מסקנות כאלה.

נעמי בלומנטל: אין לי שום כוונה אישית כלפיך.

נעמי בלומנטל: מר טואבה הציג נקודה - - -

מולט טרוורך: אני בוגרת בית-ספר למנהיגות.

נעמי בלומנטל: אני יודעת שאת עברת מכרז.

מולט טרוורך: זה מאד מבזה.

נעמי בלומנטל: על-כל-פנים, מר טואבה אומר שהוצע לו שהוא כביכול יהיה המנכ"ל, משום שיש לו תואר שני.

ד"ר פלטי סתוי: את מקבלת כל מה שהוא אומר כאורים ותומים?

נעמי בלומנטל: אני אתן לך את רשות התגובה.

אמיר טואבה: היו שיחות, ואני זומנתי לשיחה גם אצלך.

אמיר טואבה: אי-אפשר להכחיש את הדברים האלה.

ד"ר פלטי סתוי: אמרתי שאני מוכן לשים יד על ספר התנ"ך על כל מלה שאני אגיד.

נעמי בלומנטל: אנחנו נשמע אותך.

אמיר טואבה: גברתי היושבת-ראש, אני לא נוהג להגיד את זה בכל מקום, אבל בגלל שמדובר ביוצאי אתיופיה, אפשר לעשות מה שרוצים, אפשר להתיחס אליהם בצורה כזאת מבזה.

אמיר טואבה: זה לא ייאמן.

אמיר טואבה: כך לא מתנהגים בגוף ציבורי אחר שמתנהל באופן תקין.

אמיר טואבה: תודה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: גב' שולה מולא, בבקשה.

שולה מולא: אני מודה שאני לגמרי מבולבלת ונסערת מהדברים שנשמעים כאן ואני רוצה לחשוב שיש פורום אחר כדי ללבן את כל הטיעונים האלה, ודווקא למקד את הדיון, וזו בעצם הזדמנות בשבילנו להגיד מה מרכז ההיגוי צריך לעשות.

שולה מולא: הרי כולנו ערים לפעולות של מרכז ההיגוי וכולנו מחזיקים בחשיבות של הפונקציה הזאת שנקראת מרכז ההיגוי.

שולה מולא: מי שהגה אותו הוא חכם ואני מודה לו על כך, אבל כפי שאמרו ד"ר פלטי או גב' שיפר, הסמכות והיכולות שלו הידרדרו עם השנים והתקציבים שלו קוצצו עם השנים, וגם שמענו מאברהם ירדאי שהם לא שותפים לכל הדברים, שהם לא באמת החליטו, שהם לא באמת היו מתאמים, מנחים, מייעצים, מתווים.

שולה מולא: אנחנו מסכימים ורוצים, אבל אם זה לא התפקיד, אני לא יודעת בשביל מה, אבל אנחנו רוצים את זה במטרותיו שהוגדרו בהתחלה, ואני רוצה שהדיון שמתקיים כאן יימצא לו מקום אחר.

נעמי בלומנטל: תכף נסכם את הדיון ונראה למה אנחנו יכולים להוביל.

נעמי בלומנטל: רשות הדיבור ליפה וורקו, בבקשה.

יפה וורקו: קצת קשה לי להגיד, אבל אני חייבת.

יפה וורקו: אני עובדת במרכז ההיגוי.

יפה וורקו: אני נמצאת כעת לקראת סיום תואר שני במנהל חינוכי.

יפה וורקו: לפני שנתיים התחלנו לכתוב מכתבים לדוד מהרט.

יפה וורקו: הזהרנו ואמרנו שאנחנו צריכים איזה שהוא שינוי, הקשבה שלו.

יפה וורקו: חצי שנה חיכינו לתשובה ולא נענינו.

יפה וורקו: כתבנו דברים מאד קשים, שאנחנו רוצים להתמקד במטרות שלנו.

יפה וורקו: עם המכרז אמרנו שאנחנו רוצים לכתוב מכתב.

יפה וורקו: כתבנו את המכתב ואחרי שהאגודה לקידום החינוך זכתה במכרז אמרו לנו שנעשה תוכניות עבודה, ימי השתלמות, ואחרי שקיבלו את המכתב הכל פתאום התבטל וקיבלנו מכתבי פיטורים.

יפה וורקו: אני חושבת שאנשים לא יודעים לקבל בקורת, והלוואי שהיתה לי הזדמנות לקבל בקורת.

יפה וורקו: זאת לא צורה שזורקים אנשים אחרי נסיון של שנתיים – ארבע שנים, כי הצטבר נסיון, הצטבר יידע, ואנחנו כתבנו מכתב ממצה מה מרכז ההיגוי לא עשה ואיך צריך לעשות.

יפה וורקו: על זה אנחנו צריכים לקבל מכתב פיטורין?

יפה וורקו: לי אין שום בעיה למצוא מקום עבודה אחר, אבל להעיף אותנו בגלל שאמרנו את הדברים הקשים?

יפה וורקו: זה נראה לי מגוחך ופשוט לא מתאים.

שמואל דוד: רציתי להתייחס לדברים שנאמרו כאן מזווית שונה במקצת.

שמואל דוד: מדובר כאן בעיקר על נושאים אישיים ואני חושב שהיכולת של הוועדה הזאת לעסוק בנושאים אישיים היא מוגבלת מטבע הדברים, ובסופו של חשבון זה גם לא תפקידה של הוועדה.

שמואל דוד: התפקיד המרכזי של הוועדה הוא מטבע הדברים להתייחס למדיניות.

נעמי בלומנטל: סליחה, אם אתה רוצה לדבר על תפקידה של הוועדה, אני לא נותנת לך את רשות הדיבור.

שמואל דוד: לא במובן הזה.

נעמי בלומנטל: אם אתה רוצה לדבר על מרכז ההיגוי ועל עוול שאולי נעשה בתוכו, על זה שכנסת ישראל הולכת נגד עוול שנעשה מסיבות שונות, אשמח לשמוע.

נעמי בלומנטל: אם אתה רוצה להגדיר מה תפקידה של ועדת כנסת, תפנה ליושב-ראש ועדת הכנסת ותאמר לו מה צריכה ועדת כנסת לעשות.

נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לקדם את החינוך של הילדים יוצאי אתיופיה, ולא ראינו שיש התקדמות ממשית במשך השנים.

שמואל דוד: על זה בדיוק אני רוצה לדבר.

נעמי בלומנטל: אנחנו מעוניינים, ואני מאמינה ששת"יל מעונינת באותו דבר, ואם נכנסים לתוך הענין גורמים אישיים, אינטרסנטים, במקום לטפל בבעיות, אנחנו נטפל בזה.

שמואל דוד: אין בינך לביני ויכוח.

שמואל דוד: אני מתייחס לנושא העקרוני שעולה מתוך הדברים המאד קשים ששמענו כאן.

שמואל דוד: נדמה לי שמובן מאליו שאחד הדברים שגרמו למרכז להגיע למצב הקשה שהוא הגיע אליו הוא העדר גיבוי מיניסטריאלי.

שמואל דוד: היו תקופות שבהן המרכז נהנה מקשר ישיר ללשכת השר, וד"ר סתוי רמז על כך.

שמואל דוד: המרכז נראה אחרת, הוא נהנה מאוטונומיה אחרת והוא יכול היה ליטול חלק בקבלת ההחלטות של המשרד והוא יכול היה לתרום.

שמואל דוד: לאט-לאט, בשנים מסוימות התהליך היה כזה שתקציבים נגרעו, תקציבי מחקר והערכה לא נוספו, המיקוד בפעילות לא היה ברור אלא היתה התפזרות למגוון של כיוונים.

שמואל דוד: ועדת ההיגוי שהיתה אמורה להתכנס מדי תקופה סבירה בראשות השר או המנכ"ל או גורם בדרג הזה, ולכוון את ניהול המדיניות, לא התכנסה.

שמואל דוד: מבקרת המדינה כתבה על זה דברים קשים.

שמואל דוד: היו ליקויים רבים בתפקודו של המרכז, שרק על חלק מהם שמענו כאן, והקונפליקטים שנצבעו לאט-לאט בצבעים מאד קשים שראינו כאן היו פועל יוצא של הליקויים האלה.

שמואל דוד: אם המשרד רוצה לעשות דבר כדי לא לחזור לאותו מקום שאנחנו רואים אותו מצויר היטב על-ידי מבקרת המדינה, ואנחנו רואים אותו כאן מצטייר היטב מתוך הדברים הקשים ששמענו מכל הצדדים, הדבר המרכזי שצריך לעשות הוא להגדיר את הסמכויות של הגורם הזה באופן ברור כגורם שמעצב מדיניות, ולתקצב את הפונקציה הזאת שלא מתוקצבת באופן ברור גם במכרז החדש שהוא מאד מבורך בהיבט הזה.

שמואל דוד: לתת לגורם הזה גיבוי מיניסטריאלי, גם מול האגודה, שבמובן מסוים מצרה צעדים, ועם כל הכבוד למאמצים שלה ולתרומה שלה היא בכל-זאת מונעת משהו מהאוטונומיה, גם מול רשויות אחרות בתוך משרד החינוך.

שמואל דוד: לתת לגורם הזה אוטונומיה ארגונית ותקציבית כדי שהוא יוכל לתפקד.

שמואל דוד: לאפשר לו לתכנן תוכניות לטווח ארוך בתחום החינוך, לאפשר לו לבצע הערכה של תוכניות כדי שתהיינה תוכניות טובות ותוכניות גרועות תיפסלנה.

שמואל דוד: להפעיל את ועדת ההיגוי באופן שהוועדה הזאת תוכל לעצב מדיניות ולא תשב בצד.

שמואל דוד: למקד את הפעילויות בתחומים קונקרטיים, לדאוג לכך שהפעילויות האלה תתבצענה כמו שצריך ולבצע בקרה על הפעילויות האלה.

שמואל דוד: להעלות את הרמה המקצועית, כי מתוך הדברים שנאמרו כאן יש תחושה שהרמה המקצועית תמיד היתה משהו לא עד הסוף סגור ולכן גם חלק מהמנחים-יועצים התקשו להיכנס לבתי-הספר והתקשו למלא את תפקידם.

שמואל דוד: אני חושב שהטיפול ברמה האישית הוא חשוב ואני מאד מבין מדוע הרמה האישית מטופלת כאן.

שמואל דוד: אני רוצה לומר שמעבר לרמה האישית יש חובה על המשרד לבדוק את התהליך, ולא במקרה המבקרת כתבה מה שכתבה על הבעיות המבניות, ולא במקרה מכון זיו כתב מה שכתב.

שמואל דוד: לא במקרה הוא נקרא לבצע הערכה מחדש של המבנה הארגוני.

שמואל דוד: משהו תקוע ברמה המבנית, זה יוצר קונפליקטים בין אנשים, זה יוצר קונפליקטים בין גורמים בתוך המשרד, זה יוצר ויכוחים.

שמואל דוד: משהו תקוע ברמה המקצועית והדברים לא יכולים להימשך כך.

שמואל דוד: אני אשמח אם הוועדה תקרא למנכ"לית משרד החינוך לבצע בדק בית ברמה העקרונית ולבדוק את המבנה הארגוני של הארגון כדי שהבעיות האלה, שפעם הן בעיה של מנכ"ל ופעם הן בעיה של עובדים לא תימשכנה ולא תיצורנה עוד ועוד גלים של קושי לאורך זמן.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: רשות הדיבור לגבי שאטו, בבקשה.

גבי שאטו: לפני חמש שנים עבדתי כחצי שנה במרכז ההיגוי.

גבי שאטו: אתמול קיבלתי תפקיד חדש בבאר-שבע.

גבי שאטו: אבל עד לא מזמן עבדתי כארבע שנים באגודה לקידום החינוך.

גבי שאטו: אני טעמתי קצת מהעוגה של מרכז ההיגוי, האגודה לקידום החינוך, בכל התפקידים.

גבי שאטו: בעוד חמש שנים אנחנו נראה שהפוליטיקה מנצחת את כולם.

גבי שאטו: רחלה שיפר מונתה בצורה כזו או אחרת ולפניה יוחנן בן-יעקב, ויכניסו אנשים אחרים.

גבי שאטו: בעוד שלוש-ארבע שנים כשהמכרז יסתיים - - -

רחלה שיפר: אתה אומר שהמינוי שלי הוא פוליטי?

גבי שאטו: אני רק אומר שיש דמויות אחרות.

גבי שאטו: אני לא אומר את זה לגנותך.

רחלה שיפר: מינוי פוליטי זה לא ענין של גינוי.

נעמי בלומנטל: גבי שאטו אומר שדברים משתנים לפי מצבים פוליטיים.

גבי שאטו: הדברים משתנים וממונים אחרים מגיעים ועושים מדיניות.

גבי שאטו: כמי שעבד באגודה לקידום החינוך אני ציפיתי לקבל בה קביעות אחרי חמש-שש שנים.

גבי שאטו: בכל מערכת החינוך אין יוצא אתיופיה שיש לו קביעות.

גבי שאטו: כל יום אנחנו בסכנת חיים.

גבי שאטו: תראי לי מישהו עם קביעות במשרד החינוך בתפקיד יועץ-מנחה ומעלה.

גבי שאטו: אין.

גבי שאטו: אני לא נשוי ואין לי משכנתה, אבל יש אנשים בעלי משפחות, שצריכים לשלם משכנתה, והם חיים בחרדה.

גבי שאטו: כל שלוש שנים הם חוששים, כי אין להם ביטחון כלכלי.

גבי שאטו: אני נמנע מלדבר על מרכז ההיגוי.

גבי שאטו: תודה.

יואב הס: אני רוצה להתייחס למשהו משנים קודמות.

יואב הס: אנחנו כאגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה מלווים את התהליך הזה עוד לפני שהוקם בכלל מרכז ההיגוי.

יואב הס: בזמנו מאד לחצנו על שרי החינוך על-מנת שיוקם גוף כזה, ובסופו של דבר הדבר הזה הצליח כתוצאה מלחץ לא קטן שהופעל בזמנו על שר החינוך אמנון רובינשטיין, והוא החליט שיוקם מרכז היגוי כזה.

יואב הס: ולא רק מרכז היגוי אלא גם ועדת היגוי שהיתה אמורה לקבל החלטות ברמות של מדיניות, וועדת ההיגוי הזאת כללה גם אנשים מתוך הקהילה עצמה, כדי לאפשר לאנשים מהקהילה לקחת חלק גם בקבלת החלטות עקרוניות של מדיניות מה עושים ואיך עושים, ברמות הכי גבוהות שאפשר.

יואב הס: הוועדה הזאת התפזרה מהר מאד.

יואב הס: בדו"ח של מכון זיו נאמר על זה "מס שפתיים".

יואב הס: בשיחה מאד קשה שהיתה לי פעם עם דוד מהרט אני קראתי לזה "עלה תאנה", והיום אנשים מתוך הקהילה קוראים לזה עלה תאנה.

יואב הס: דוד אז מאד נפגע ממני באופן אישי, דבר שלא התכוונתי אליו אף פעם, והתנצלתי וגם היום אני מתנצל, כי לא היתה כוונה אישית.

יואב הס: יש פה ענין מערכתי.

יואב הס: לוקחים קבוצה קטנה מאד של שבעה-שמונה-עשרה אנשים ונותנים להם כאילו את התפקיד לטפל בכל בעיות החינוך של הקהילה האתיופית.

יואב הס: איך רוצים שעשרה אנשים, בלי תקציב מתאים, בלי "שיניים" יעשו את זה?

יואב הס: הדבר הכי חשוב הוא שנותנים לבן-אדם תפקיד של יועץ-מנחה, שאמור להיכנס לבית-ספר כדי לתת איזו שהיא הנחיה ועצה למורה שלא יודע מה לעשות מול כתה שיש בה הרבה תלמידים אתיופים, או תלמיד אתיופי אחד והוא לא יודע איך לטפל בו, אבל בשום מקום אין הגדרה מסודרת מה המשמעות של יועץ-מנחה.

יואב הס: הוא יבוא ויגיד למורה הזה מה לעשות, איך לנהוג?

יואב הס: המורה הזה בכלל מחויב להיפגש אתו?

יואב הס: אין שום חובה, לא על מורה ולא על מנהל בשום בית-ספר שלומדים בו ילדים יוצאי אתיופיה, לקבל ולבצע איזו שהיא עצה שנתן לו יועץ-מנחה.

יואב הס: אין דבר כזה בכלל.

יואב הס: זה מאד יפה להגיד: יש יועצים-מנחים, זה עושה רושם טוב מאד.

יואב הס: בענין הזה אני חולק במידה מסוימת על מה שנאמר פה על-ידי מר ירדאי, שהיתה כוונה טהורה למי שהקים בזמנו את מרכז ההיגוי.

יואב הס: מי שהקים את הגוף הזה בזמנו עשה זאת כמס שפתיים וכעלה תאנה כדי שיוכלו לבוא ולהגיד: רבותיי, אנחנו משתפים את הקהילה האתיופית, הם שותנים לעניינים.

יואב הס: אחר-כך גם תהיה אפשרות להגיד – ואת זה אמרתי לדוד באותה שיחה – אתם אשמים.

יואב הס: הנה, לא הצלחנו, תראו כמה אנשים מתוך הקהילה האתיופית מגיעים לפשיעה ולסמים.

יואב הס: אתם אשמים, כי נתנו לכם את ההזדמנות.

יואב הס: איזו הזדמנות נתנו להם?

יואב הס: שקר וכזב לאורך כל הדרך.

יואב הס: זורים חול בעיניים גם לאנשים בקהילה וגם לאנשים בחוץ.

יואב הס: אין לי שום דבר אישי נגד ד"ר סתוי ולא נגד גב' שיפר.

יואב הס: הם נמצאים בתוך מערכת שלא מכבדת באמת את הקהילה האתיופית, לא נותנת להם לקחת חלק בהחלטות אלא מציבים להם עובדות, וזאת הבעיה המרכזית.

יואב הס: אני מבקש לקיים בענין הזה דיון יותר רציני לתוך השאלות מהו בעצם התפקיד שנותנים למרכז ההיגוי, איך דואגים שוועדת ההיגוי תעבוד באמת ולא תהיה רק כותרת שמאחוריה אין שום דבר, ואיך להפוך את הדברים האלה לדברים אמיתיים, שלאנשים מתוך הקהילה באמת יהיה מה להגיד גם בענין של החלטות מאד עקרוניות וחשובות, וזה לא חשוב כרגע אם יעשו את זה דוד מהרט או מולט טרוורך או כל אדם אחר בצורה טובה.

יואב הס: עוד מלה אחת על הענין הפורמלי.

יואב הס: פתאום החליטו שבראש מרכז ההיגוי צריך לעמוד אדם בעל תואר ראשון או שני.

יואב הס: מחר יחליטו שצריך לעמוד בראשו אדם בעל תואר שלישי, אז יפטרו את טרוורך וישימו מישהו אחר, ובעוד שנה יחליטו שצריך לעמוד בראשו פרופסור ואז לא ימצאו בכלל אף אדם כזה בתוך הקהילה.

יואב הס: אז יגידו: אם אין בן-אדם שמתאים למכרז שקבענו, אולי אפשר בכלל לפזר את כל המרכז הזה.

יואב הס: איזו מן גישה זאת?

יואב הס: דרך אגב, אני שמעתי גם דברים אחרים מפי אנשים בתוך מרכז ההיגוי, שהיתה להם הרבה מאד ביקורת על הצורה שבה הדברים נעשו.

יואב הס: יכול להיות שהביקורת היתה לא באופן ישיר אל דוד אלא לאנשים שממונים עליו, אבל איך פתאום קרה שאחרי כל-כך הרבה שנים שהוא מנהל את המרכז וד"ר סתוי אומר שהוא ניהל אותו בצורה מצוינת, פתאום הוא לא מתאים בגלל שאין לו תואר ראשון או שני?

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: הפעם אני מסכימה עם דבריך.

נעמי בלומנטל: אברהם ירדאי, בבקשה.

אברהם ירדאי: שמענו כאן דברים קשים משני הצדדים ואנחנו לא יודעים מי צודק ומי טועה.

אברהם ירדאי: לכן אני ממליץ ליושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה להקים ועדה שתבחון את הטענות של שני הצדדים ולהגיע למסקנות, ולתקן מה שיש לתקן.

אברהם ירדאי: במערכת החינוך יש עכשיו מצוקה קשה מאד בכל הנוגע לחינוך הילדים יוצאי אתיופיה.

אברהם ירדאי: למרות שהעליתי לאחרונה את הנושאים האלה בפני הנוגעים בדבר, אני מרגיש חובה להעלות גם בדיון זה את הבעיות הקיימות גם באגודה לקידום החינוך וגם במרכז ההיגוי.

נעמי בלומנטל: אנחנו נקיים דיון בבעיות שעולות מדי פעם בתחום החינוך.

אברהם ירדאי: מה-1 באוקטובר לא יהיו הסעות לילדים באשדוד.

נעמי בלומנטל: תכתוב לי את הדברים האלה, כי אנחנו צריכים לסיים את הישיבה הזאת.

אברהם ירדאי: יש מאה בנים ובנות במרכז קליטה שרוצים להיכנס לפנימיות והדבר לא מתאפשר להם מפני שאין תקציב.

אברהם ירדאי: המעון וגני הילדים בחצרות יסף סגורים ומ-1 בספטמבר הילדים לא הולכים לא למעון יום ולא לגן ילדים.

אברהם ירדאי: הילדים נוסעים לבאר-שבע.

אברהם ירדאי: למה מרכז ההיגוי והאגודה לקידום החינוך לא יכולים לדאוג לדברים האלה?

נעמי בלומנטל: אחרי הישיבה תשב עם ד"ר סתוי ותברר אתו את הדברים האלה.

מיקי אחיהון: יש דבר אחד שלא משתנה.

מיקי אחיהון: השלטון מתחלף, השר והמנכ"ל מתחלפים, אבל הבעיה מחריפה, ואני חושב שמישהו צריך לקחת את זה ברצינות.

מיקי אחיהון: הקימו אגודה לקידום החינוך, הקימו משהו אחר, כנראה שהכוונה טובה אבל לא כך המעשה.

מיקי אחיהון: אני מורה ואני מבקש ממשרד החינוך לקחת אחריות על האגודה לקידום החינוך.

דוד מהרט: נאמר פה שהיו פניות אליי, וגם דובר על כך שאני לא משתף אנשים בקבלת החלטות.

דוד מהרט: אני רוצה להגיד שבתוכנית שמגישים יש פירוט עד השקל האחרון, ומה שניתן לנו להכריע עליו אני עשיתי את זה בשיתוף מלא עם צוות המנחים-יועצים עד השקל האחרון.

דוד מהרט: ב-24.8.99 קיבלתי מכתב ובו ארבע נקודות, שאני מציע שתקראי אותו, והוא מסתיים במלים אלה: כל היועצים מאמינים ומשוכנעים ומודים שאתה עושה מאמצים כבירים ועליונים כדי להביא את בני העדה להישגים גבוהים באמצעות מרכז ההיגוי, וזאת על-מנת להטביע חותם ומודל חיקוי חיובי לחברה הישראלית בכלל ומשרד החינוך בפרט.

דוד מהרט: לאור זה אנו עומדים מאחוריך ותומכים בך בכל מהלך שאתה מוביל.

נעמי בלומנטל: אבל זו לא בעיה אישית שלך.

דוד מהרט: כשדיברתי קודם הרגשתי שאני מבקר, אבל אני מסכים עם הדברים שאמר יואב הס על המשמעות של מרכז ההיגוי, מהותו ומעמדו בתוך המשרד ומחוצה לו ומה יכולת ההשפעה שלו על המשאבים שעומדים לרשות יוצאי אתיופיה וכו'.

דוד מהרט: אלה שאלות שלדעתי בהחלט ראויות לדיון.

דוד מהרט: ועדת ההיגוי העליונה לחינוך יוצאי אתיופיה הוקמה מחדש ובראשה עומדת שלומית עמיחי, מנכ"ל משרד החינוך.

אברהם ירדאי: היא לא רצינית, ותמיד היא לא היתה רצינית.

נעמי בלומנטל: אני מרגישה שלא מיצינו את הנושא אבל אנחנו חייבים לסיים את הישיבה.

נעמי בלומנטל: נשמעו כאן דברים מאד-מאד קשים.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שהצטיירה כאן תמונה רעה מאד.

נעמי בלומנטל: גב' שיפר, זו תעודת עניות למשרד החינוך ובכלל עם כל מה שקורה סביב חינוך ילדי אתיופיה.

נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים על נשירה של למעלה מאלפיים תלמידים.

נעמי בלומנטל: חשבתי שמרכז ההיגוי יענה על הבעייתיות הזאת, אבל לא קיבלנו שום מענה אלא רק עלו יותר ויותר בעיות, ועם כל מה שנעשה אחרי דו"ח מבקר המדינה ואחרי המכרז, נראה שיש כאן שיקולים זרים, לא ענייניים, ואני אומרת שהביקורת שלי קטלנית לגבי מה שנעשה.

נעמי בלומנטל: אני אנסה לשתף יותר חברי ועדה בדיון הבא.

נעמי בלומנטל: התמונה עגומה ביותר, ואני חושבת שהפעם יואב הס גם כן אמר דברים קשים מאד.

נעמי בלומנטל: לא היה שיתוף אמיתי.

נעמי בלומנטל: המרכז התנהל כעלה תאנה ועכשיו יש עוד נקמנות אישית בנוסף לכל מה שהיה.

נעמי בלומנטל: שמענו כאן דברים ממש צורמים, גם לגבי המכרז.

נעמי בלומנטל: יש עובדים מסורים כמו דוד מהרט ואחרים, עם תואר שני ובלי תואר שני.

נעמי בלומנטל: יואב הס אמר דבר נכון, שעוד מעט יבקשו תואר פרופסור ואז לא יהיה אף אחד מבני העדה שייגש למכרז.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שמלכתחילה הניהול של הענין היה לא נכון.

נעמי בלומנטל: אני אדבר גם עם אלה שהחליטו על סוג המכרז ואיך הוא צריך לעבוד, משום שמלכתחילה הוא פוגע בבני העדה.

נעמי בלומנטל: יתרה מזאת, אני לא רואה פה נסיון ממשי למצוא מנכ"ל מבין העובדים הקיימים.

נעמי בלומנטל: אם לדוד לא היה תואר, אפשר היה, עד שהוא יעשה את התואר, לבחור מנכ"ל מבין העובדים.

נעמי בלומנטל: יש כאן נקמנות אמיתית באנשים שהעזו להרים ראש ולומר שהעבודה לא נעשית כראוי, כשאין שותפים לה.

נעמי בלומנטל: אני רואה בזה פגיעה אמיתית באנשים.

נעמי בלומנטל: אני אפנה גם למי שאמורים להגן על אנשים שכך זורקים אותם ממקום העבודה.

נעמי בלומנטל: הרי אחת הסיבות לכך שהאגודה לקידום החינוך זכתה במכרז ולא גוף אחר היתה בזכות האנשים האלה.

נעמי בלומנטל: אחרי שהם מלאו את תפקידם והמרכז זכה במכרז זרקו אותם לכלבים.

נעמי בלומנטל: האם יש במשרד החינוך, שיש לו תקציב של מיליארדים, אדם אחד מבני העדה שיש לו קביעות?

נעמי בלומנטל: אולי יש בן-אדם אחד, וגם בזה יש לי ספק.

נעמי בלומנטל: גב' שיפר, את לא הכתובת לטענות אלה.

נעמי בלומנטל: כאן את נציגה בכירה ביותר של המכרז ואני לא פונה אלייך בענין הזה.

נעמי בלומנטל: בזה צריך לטפל הדרג המיניסטריאלי.

נעמי בלומנטל: כאמור, מצטיירת כאן תמונה עגומה מאד, ואם כך צריך להמשיך, אין שום סיכוי שמרכז ההיגוי והאגודה לקידום החינוך ימלאו את תפקידם כדי לקדם את החינוך של הילדים יוצאי אתיופיה.

נעמי בלומנטל: יש כאן זלזול בבני העדה בזה שהפסיקו להעביר תקציבים.

נעמי בלומנטל: מבקרת המדינה אמרה מה שאמרה, ובמקום להסיק את המסקנות האמיתיות הקימו ועדת מכרזים שהיא אינטרסנטית במהותה מאחר שחברים בה אותם אנשים שפיטרו את העובדים הקיימים.

נעמי בלומנטל: אני לא אתן לדברים האלה לעבור לסדר היום.

נעמי בלומנטל: לצערי כל המערכת ממוטטת.

נעמי בלומנטל: אני אפנה לראש הממשלה שמכהן כשר החינוך, לבדוק ולבחון מחדש את כל תהליך הרה-אורגניזציה שעבר על מרכז ההיגוי, אשר במהלכו, בין שאר הדברים, פוטרו שמונה אנשים שעבדו במרכז כמעט מיום הקמתו.

נעמי בלומנטל: נשמעו בוועדה טענות קשות של העובדים שפוטרו, על כך שהפיטורים היו לא ענייניים וגם על כך שהוקמה ועדה שתקבע מי יחזור ולא לא יחזור למקום עבודתו – דברים שנראים כנקמנות אישית.

נעמי בלומנטל: אני אשתף את חבריי חברי הכנסת בתחלואים שגיליתי כאן ואנחנו נדון על כך בוועדה, אני מקווה בהקדם, לאחר שאקבל תשובה מראש הממשלה שמכהן כשר החינוך, כדי לבדוק אם נעשתה בחינה מחדש של כל מה שנעשה סביב מרכז ההיגוי.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לכם.

נעמי בלומנטל: הישיבה נעולה.