ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 97, 2000-08-02 09:15

נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לאורחים שהגיעו בהרכב כל כך יפה.

נעמי בלומנטל: אני מבקשת לתרגם את הדברים לקייסים ולאנשים המכובדים שהגיעו לכאן ושאינם דוברי עברית.

נעמי בלומנטל: דיברנו על כך שיש עדיין קבוצה מסוימת שנשארה בטיגרה משום עוול גדול שנעשה.

נעמי בלומנטל: בזמנו, כאשר הגיעו גלי העלייה הגדולים יותר – מבצע שלמה ומבצע משה – הם לא עלו על אותן טיסות אלא נשארו מאחור.

נעמי בלומנטל: מדובר באזור מלחמות, אזור שקשה מאוד להגיע ממנו ולפיכך יש קבוצה בלתי מבוטלת שיצאה מקופחת מתוך רצונה - היא רצתה לעלות לארץ-ישראל, אבל לא התאפשר לה - והיא קבוצה שעונה על כל הקריטריונים שהמדינה דורשת בזכות השיבה ובחוק השבות.

משה באטה: כפי שאתם רואים במפה, כאן מחוז טיגרה.

משה באטה: העלייה הראשונה התחילה בסוף 1979 ומכאן יצאו אנשים, זה מחוז גונדר, וממחוז גונדר עברו והגיעו לסודן.

משה באטה: בשנת 1980 אני עליתי בדרך זו לישראל.

משה באטה: אחר-כך התפשטה השמועה בכל אזור גונדר כך שהמבצע המפורסם היה בשנת 1984, מבצע משה, ואחר-כך התקיים גם מבצע שלמה.

משה באטה: אנשים עלו ברגל, לא ידעו לאן הם הלכו, לא ידעו מה מצפה להם אלא באו בדרך לא דרך.

משה באטה: הגיעו לכאן, אבל כמובן שהיו כל מיני מקומות בהם היו יהודים ושם מטבע הדברים נשארו אנשים.

משה באטה: כמו שהיה במבצע משה או מבצע שלמה, אז נשארו יהודים באזור גונדר ובאזורים אחרים, כך נשארו יהודים גם באזור טיגרה.

משה באטה: אנחנו הפעילים אשמים כי אם היינו פועלים כמו שצריך ולוחצים, אותם אנשים היו מגיעים לכאן.

משה באטה: האזור הזה הוא אזור מלחמה תמידית ואותם אנשים לא יכולים לצאת ממנו.

משה באטה: האיש הזה למשל היה באזור הזה, הבן שלו עלה בשנת 1984 והוא הגיע רק עכשיו לכאן והוא בן 91.

משה באטה: המרחק מטיגרה לאדיס הוא אלפי קילומטרים ולהגיע ברגל לאדיס – זו משימה בלתי אפשרית, אלא זה אפשרי בטיסה או במכונית כשגם במכונית לוקח שבוע-שבועיים.

משה באטה: לכן יש אנשים צעירים שברחו לאדיס – הבודדים שהגיעו, כארבעים משפחות - והם לא זוכים בשום טיפול.

משה באטה: יש אדם מבוגר שכבר שמונה שנים מחכה.

משה באטה: מיכל יוספוב מכירה את המקרה והייתה מוכנה להעלות את אותו אדם, אבל מאחר שהוא אמר שיש לו אישה, לא העלו אותו.

משה באטה: אבל הוא אלמן ואין לו אישה.

משה באטה: יש עוד משפחה שאב המשפחה התפלל להגיע לכאן במשך שנים.

משה באטה: הבן שלו לפני 14 שנים ביקש שיביאו את אביו לכאן, הוא חיכה וחיכה אבל אביו נפטר לפני שנה וחצי.

משה באטה: שלושת האחים שלו נמצאים באדיס וסובלים.

משה באטה: עכשיו אחותו איבדה את בעלה והיא חולה והאיש הזה אומר לי שהוא ממש רוצה להתאבד.

משה באטה: הוא כתב לכל מיני אנשים, כולל לנשיא המדינה, אבל כלום לא עוזר.

משה באטה: הלב אטום כלפי יהודי טיגרה.

משה באטה: אומרים שיהודי טיגרה עלו בשנת 1980, אבל מאזור גונדר לא עלו אנשים בשנת 1984?

משה באטה: אז לא נשארו יהודים?

משה באטה: נשארו.

משה באטה: אני חושב שיש כאן אטימות לב.

משה באטה: אני נכנסתי לדבר הזה ואני אומר לכם שאנחנו ניאבק עד הסוף.

משה באטה: אנחנו נצא לרחוב כמו שצריך כי כנראה זו הדרך.

משה באטה: עד עכשיו פעלנו בדרכים המקובלות, בבקשות הרגילות, מתחננים במשרדים יום אחרי יום אבל לא עונים לנו.

משה באטה: כנראה שהדרך היא אחרת למרות שאני לא חונכתי אליה ואני לא רגיל לה.

משה באטה: האנשים האלה, ממחוז טיגרה, יצאו להפגנה.

משה באטה: אני קורא ליושבת-ראש ומבקש את עזרתך ללחוץ על הממשלה ולמשרד הפנים.

משה באטה: אני קורא למכיל יוספוב ומבקש לדאוג במיוחד לקבוצה הזאת.

משה באטה: אני אומר שצריך לשלוח עובד לאדיס.

משה באטה: מדובר בקבוצה שלא מונה אלפי אנשים אלא קבוצה מסוימת ומוגדרת אותה צריך להעלות.

משה באטה: אני קורא לכם שתעלו את האנשים האלה.

משה באטה: תעזרו לנו להיקלט כי אותם אנשים חיים כאן ללא אמצעים כי הכספים נשלחים לשם.

משה באטה: המשפחות נחצות לשניים ובלתי אפשרי לחיות כך.

משה באטה: מבחינתי אני נשבעתי עם חברים שלי שאם אותם אנשים לא יעלו, אנחנו לא נפסיק.

משה באטה: לכן אני קורא למשרד הפנים להעלות את האנשים האלה ושיהיו אנשים דוברי טיגרינה שיצאו לאדיס כי הם צריכים את השפה כדי לתקשר עם האנשים האלה כי הם לא יודעים אמהרית.

משה באטה: האישה הזאת למשל היא יהודיה והילדים שלה נמצאים שם ולא מגיעים לכאן.

משה באטה: אני לא יכול להבין את הסיבה שהם לא יכולים לעלות.

מיכל יוספוב: לגבי בעיית העובד הטיגרי שהועלתה כאן.

מיכל יוספוב: אמרתי למשה באטה בשיחות שהיו לנו לגבי דובר השפה הטיגרית.

מיכל יוספוב: יש לי היום עובד והוא דובר השפה.

מיכל יוספוב: אמרתי לו שברגע שאני אקבל אישור להעסיק כוח אדם, אפילו אישור אחד, אני לוקחת עובד טיגרי.

מנחם טזזו: אני רוצה לומר למיכל ולנציגי משרד הפנים שיהודי טיגרה, אלה שנותרו שם, אינם דוברי אמהרית אלא הם דוברי טיגרית בלבד ואי-אפשר לתקשר אתם.

מנחם טזזו: את זה צריך להבין.

מנחם טזזו: לכן עובד אחד כאן והוא לא מכיר את המערכת כי הוא עדיין חדש.

מנחם טזזו: יש אנשים בין יהודי טיגרה שעבדו שנים רבות בקליטת עלייה וצריך למצוא את האדם המתאים.

מנחם טזזו: הדבר החשוב ביותר שאני רוצה לומר שעיקר הבעיה היא לא השפה אלא הנכונות והגישה להכיר ביהודי טיגרה וכאן קיימת אטימות.

מנחם טזזו: זו הפעם הראשונה שמתקיים דיון בנושא יהודי טיגרה.

מנחם טזזו: כפי שציין משה אנחנו חצויים.

מנחם טזזו: לא יכול להיות שלאחים שלנו אין מה לאכול ומה ללבוש ואנחנו כאן נשב בחיבוק ידיים.

מנחם טזזו: יש לנו חובות וזכויות במדינה הזו.

מנחם טזזו: אנחנו רוצים להעלות בצורה ברורה את הנושא הספציפי הזה.

מנחם טזזו: הגברת שיושבת כאן, כל המשפחה של בעלה ז"ל נמצאת שם.

מנחם טזזו: אבא שלי זיכרונו לברכה שנפטר לפני ששה חודשים הוא הרב שלהם והוא חתם.

מנחם טזזו: מי לא מכיר בהם?

מנחם טזזו: למה שמונה שנים הילדים שלו צריכים לסבול באדיס?

מנחם טזזו: שמישהו ייתן לנו את התשובות.

מנחם טזזו: זאת לא המשפחה היחידה אלא יש משפחות רבות שאבא שלי חתם שהוא היה רב העדה שלהם ולמה הם לא יכולים להגיע?

מנחם טזזו: כל התירוצים והנימוקים לא מקובלים ואנחנו לא נקנה אותם.

שמאי ברי: גברת מיכל, אני מבקש, העובד שלכם, אם הוא באזור ההוא, אם הוא מכיר את המשפחה, הוא עדיין לא מספיק.

שמאי ברי: אני מבקש לקלוט עוד עובדים וכך נפתור את הבעיה.

שמאי ברי: בלי שתיפתר הבעיה, אנחנו לא נשתוק.

אקלום פרדה: אני רוצה לומר לגברת מיכל שאני לא יודע אם היא יודעת כמה מהאנשים האלה שעולים הם יהודים.

אקלום פרדה: אולי זאת לא הטעות שלך אלא האנשים שעובדים אתך מטעים אותך ונותנים לך אינפורמציה לא נכונה.

אקלום פרדה: אני רוצה לשאול אותך מי העביר לך את האינפורמציה על יהודי טיגרה ואמר לך שהם התנצרו?

אקלום פרדה: אני הייתי אצלך כמה פעמים, אבל את מסרבת לתת לנו הרגשה כדי שנוכל לדבר אתך בנושא.

אקלום פרדה: אני גדלתי במשפחה של הכוהנים ושל הקייסים שנמצאים כאן ואני רוצה לומר לך שבשנת 1979 הייתי האדם הראשון שאני ברחתי מאזור גונדר לסודן.

אקלום פרדה: דיווחתי לממשלת ישראל על כניסתי לסודן.

אקלום פרדה: מממשלת ישראל יצא נציג דרך אירופה ונפגשתי אתו ואז התחלנו להעלות את הנושא של יהודי אתיופיה.

אקלום פרדה: באותה תקופה אחיו הגדול הרג מישהו מהנוצרים ונדון למאסר עולם.

אקלום פרדה: אמו ואחיו נשארו באותו כפר כי לא רצו לעזוב את האח שישב בבית-הסוהר.

אקלום פרדה: בטיגרה הייתה מלחמה וגם הייתה בצורת ורעב בשנת 1984 ואז מעל שני מיליון אנשים מתו מרעב באזור טיגרה באותה תקופה.

אקלום פרדה: הבן-אדם הזה, אחיו השתחרר לא מזמן והוא רוצה להעלות ארצה.

אקלום פרדה: השני לא יכול היה להגיע לאדיס אבבה ולכן נשאר בכפר.

אקלום פרדה: האח שהגיע לכאן גייס כסף ושלח לו אבל אתם אומרים עליו שהוא התנצר.

אקלום פרדה: האם את יכולה להוכיח לנו מי אמר ל שהוא התנצר?

אקלום פרדה: אני גרתי אתו בשכונה, אני חייתי שם ואני מבקש לדעת מי אמר לך את הדברים.

אקלום פרדה: אולי אמר לך את הדברים מישהו שלא רוצה שהוא יעלה ארצה?

אקלום פרדה: האם יש לך הוכחה וערכת חקירה על הנושא הזה?

נעמי בלומנטל: אני רוצה לומר שההתרשמות שלי היא שבאמת יש כאן איזה עוול.

נעמי בלומנטל: מדובר באוכלוסייה שבהחלט הקריאה שלה והשוועה באמת נובעת מן הלב ואני בהחלט אמליץ שתהיה אפשרות שמשרד הפנים יוכל לבחון את הדברים במלוא הרצינות ובמהירות האפשרית על-מנת להעלות את הקרובים ושזכאותם מוכחת.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לך רוני.

זאודה קסטה: אני רוצה להודות ליושבת-ראש על קיום הישיבה.

זאודה קסטה: הדברים נאמרו בעברית ולכן לא הבנו את הכל, אבל אנחנו הנציגים שבאנו לכאן וכל אחד נשאר לו מישהו שם.

זאודה קסטה: המטרה שלנו היא להביא את אותם אנשים לכאן.

זאודה קסטה: אני עצמי עליתי אבל אני יכול להראות תמונה של משפחתי שנשארה שם וזה לא יכול להיות.

זאודה קסטה: זאת היא גיסתי, אחותה של אשתי שנפטרה והילדים שלה נשארו שם ללא אם.

זאודה קסטה: אני לא מבין איך דבר כזה יכול לקרות.

זאודה קסטה: אני אומר ומכריז כאן שמי שאומר שנשאר שם מישהו שהוא לא יהודי, הוא פשוט לא דובר אמת.

זאודה קסטה: אני עומד כאן ואומר שאני מכיר את האוכלוסייה שם.

זאודה קסטה: אם אני אומר שיש יהודים, הם ישנם.

זאודה קסטה: הם קרובים שלנו והם נמצאים שם.

זאודה קסטה: מישהו שאומר שאנשים אמרו לו שהם לא יהודים, שיעמוד מולי ונראה.

זאודה קסטה: יש לנו קרובים שם, מגיע להם לעלות לכאן ואנחנו מבקשים שיעלו אותם.

זאודה קסטה: יש אנשים שכל הזמן ציפו לעלות ועכשיו הם נפטרו.

זאודה קסטה: תודה רבה ליושבת-ראש.

דוד יאסו: האנשים האלה, גם אם היו מגיעים לאדיס אבבה או לגונדר והיו מקבלים את הטיפול, הן הרפואי, הן את דמי הקיום, אבל הם מגיעים ולא מתקבלים.

דוד יאסו: יש שם אנשים שיושבים כבר שבע, שמונה ותשע שנים ולא מטופלים.

דוד יאסו: יש כאן איזושהי יד מכוונת, ואני לא יודע של מי, הן של העובדים כאן והן באתיופיה, אבל זאת לא מדיניות של הממשלה.

דוד יאסו: הממשלה אומרת שהיא מביאה את יהודי אתיופיה ולא משנה מאיזה אזור הם.

דוד יאסו: עד עכשיו שתקנו אבל הגיעו מים עד נפש והגיע הזמן להוציא את כל הגועל נפש הזה ולצערנו אנחנו עושים זאת לא ברצון.

דוד יאסו: הגועל נפש הזה יכול להתבטא בהפגנות.

דוד יאסו: לא יכול להיות שפקידים יקבלו החלטות.

דוד יאסו: פקיד שלא מסוגל לטפל בנושא, שיעביר את הנושא לשר שלו ולממונים עליו, אבל הוא לא יכול לקבל החלטה ולהחליט מי כן יעלה ומי לא יעלה.

דוד יאסו: עצם העובדה שיש דברים כאלה, צריך לבדוק אותם.

דוד יאסו: אני יכול לומר כמה אנשים נמצאים באתיופיה ואת שמות המשפחה.

דוד יאסו: אם יעירו אחד מהקייסים בלילה, הוא יוכל לומר את השמות.

דוד יאסו: משרד הפנים, מספיק, תביאו את האדם שאמר לכם שיהודי אתיופיה התנצרו.

דוד יאסו: אני אומר לכם שכאן מדובר בהחלטה של פקידים ולא של הממשלה.

דוד יאסו: לכן באנו לישיבת הוועדה כדי שהוועדה תלחץ גם על הממשלה וגם על הפקידים.

נעמי בלומנטל: אני מציעה שנסיים את הקטע הזה כי אני רוצה לשמוע את נציגי משרדי הממשלה שיאמרו לנו מה יש להם להגיד וזאת כדי שנוכל לקדם את הנושא.

רחמים אלעזר: הנימוקים לסירוב לעלייה של משפחה זו או אחרת לא ניתנים בכתב אלא בעל-פה, בטלפון.

רחמים אלעזר: דבר כזה לא יכול להיות במדינה מתוקנת.

רחמים אלעזר: לא יכול להיות שתשובה שלילית תינתן בעל-פה ולא בכתב.

רחמים אלעזר: שבע ושמונה שנים דוחים אנשים בלך ושוב ובסופו של דבר אומרים להם לא בטלפון ובזה נגמר העניין.

רחמים אלעזר: אם התשובה ניתנת בכתב והיא תשובה מנומקת אפשר לפנות לבג"ץ.

רחמים אלעזר: תשובה שלילית בעל-פה לא יכול להינתן במדינה מתוקנת ואת זה צריך לתקן.

רחמים אלעזר: לדעתי צריך להקים צוותים או ועדות של מחוזות שונים כשהאנשים בוועדות יודעים מי חי שם, איך הוא חי שם, אם הוא התנצר באופן רשמי או לא.

רחמים אלעזר: כמו שאמר כאן אחד החברים קודם, באתיופיה מי שאכל אצל נוצרי נחשב כאילו הוא התנצר.

רחמים אלעזר: היה אסור אפילו להיכנס לבית הנוצרים.

רחמים אלעזר: כאן זה נשמע כאילו הוא התנצר, אבל זה לא כך.

רחמים אלעזר: אין מישהו שהתנצר באופן רשמי.

רחמים אלעזר: כאמור, לדעתי צריך להקים צוותים שמורכבים גם מאנשי העדה והם ישבו ויבדקו כל אדם ואדם ויחליטו בשבועה.

לאה גולן: יחד עם זאת ההחלטה לגבי מי זכאי ומי לא זכאי נעשית בידי משרד הפנים ואנחנו עושים הכל כדי לסייע להם לזרז את הקצב.

מיכאל אחיהוד: כידוע משרד הקליטה לא מטפל בעולים שנמצאים באתיופיה אלא הטיפול נעשה על-ידי משרד הפנים על-פי תעודת זכאות והסוכנות היהודית בנוגע להטסתם והגעתם לכאן.

מיכאל אחיהוד: הסוגייה שאנחנו מדברים בה היא סוגייה חשובה מאוד.

מיכאל אחיהוד: אני שומע כאן שמשרדי הממשלה מגישים הצעות תקציב ואני חושב שצריכה להתקבל החלטה שאומרת לא כמה זה יעלה לנו וכמה עולים יגיעו אלא ההחלטה שצריכה להתקבל כאן היא שצריך להעלות אותם ואחרי כן לתמחר אותם, כל אחד במשרד שלו ולא בוועדה הזאת.

מיכאל אחיהוד: כשמדברים על כסף, העניין יותר קשה ומסובך.

מיכאל אחיהוד: אני מציע להפריד בין שני הדברים.

מיכאל אחיהוד: צריך לדבר על הכסף אבל לא כאן המקום כי אנחנו מדברים בחיים היום יומיים שלנו.

מיכאל אחיהוד: שמענו כאן עדויות ונאמר לנו שלכאורה טיפול בעולה מאתיופיה שנמצא באתיופיה אורך שבע שנים.

מיכאל אחיהוד: אומרים לנו שהטיפול לא צריך להיות פרטני אלא קבוצתי חמולתי.

מיכאל אחיהוד: צריכה להיעשות בדיקה של האדם הבודד.

מיכאל אחיהוד: אם היו בודקים בן-אדם באופן פרטני, כנראה שהגברת הזו לא הייתה מאבדת את אימא שלה וגם את האחים שלה.

מיכאל אחיהוד: אני מבקש ממשרד הפנים כן לעשות עבודה פרטנית ולא להסתכל על האתיופים כקבוצה.

מיכאל אחיהוד: זו הצעתי לכל משרדי הממשלה, לדבר בגובה העיניים ולבדוק את העולים בגובה העיניים ובאופן פרטני בכל המישורים.

נעמי בלומנטל: אני מודיעה לכם שאני רוצה לתקן את העוול הזה ואנחנו צריכים את העזרה שלכם.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שהגיעו מים עד נפש ולכן הקמתם ועד פעולה של יהודי טיגרה, ועל כך אני מברכת כי אני חושבת שזה בהחלט נותן עוצמה ואז אנחנו יכולים להתמקד נקודתית ונוכל לסייע כך גם למשרדי הממשלה.

נעמי בלומנטל: אני לא מאמינה שהפקידים רוצים לעשות למישהו רע, אבל כאשר מגיעים עשרות אלפי אנשים הם אומרים שהם צריכים לבדוק אחד אחד.

נעמי בלומנטל: ניסינו להעלות קבוצה, העלינו קבוצה.

נעמי בלומנטל: אתם בעצמכם דיברתם ואמרתם שאולי בתוך הקבוצות האלה עלו הרבה שאינם זכאים כי כשמעלים קבוצה קשה יותר לבדוק אחד אחד.

נעמי בלומנטל: בשלב מסוים אולי זה היה נכון אבל אני חושבת שכאן לגבי יהודי טיגרה נוכל להגיע למצב - יחד עם ועד הפעולה, יחד עם משרדי הממשלה – בו נוכל לטפל באופן פרטני אבל גם בצורה נמרצת ובצורה כזאת שתוכל להביא את הקרובים ארצה.

נעמי בלומנטל: יש כאן כמה הוכחות שאנחנו מתרשמים מהם.

נעמי בלומנטל: יש את הקייסים שגרו באזור ואמינים עליי דבריהם של כולם.

נעמי בלומנטל: הקייס טזזו הוא אחד מהקייסים הידועים והוא לא ייתן תעודת יהודי למישהו שבעיניו הוא לא יהודי.

נעמי בלומנטל: כמו שאנחנו מכבדים את הרבנים בארץ, אנחנו צריכים לכבד את הרבנים מהקהילה האתיופית ולדעת שהם לא ייתנו הכשר למי שהוא לא יהודי ויאמרו שהוא יהודי.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להתייחס לעוד שני דברים שקשורים בתקציב.

נעמי בלומנטל: אני מברכת על הערת משרד הבריאות משום שהמשרדים כאן

נעמי בלומנטל: פועלים ללא תקציבים ראויים, לא משרד הפנים, לא משרד הבריאות ויתכן שגם משרד העבודה והרווחה.

נעמי בלומנטל: חשוב מאוד שלמשרדי הממשלה יהיו כלים לטפל.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא אומרים שצריך להעלות אותם כי זה עולה כסף אלא להפך, אנחנו אומרים שצריך להעלות אותם, זה עולה כסף ואת הכסף זה תמציאו כדי שמשרדי הממשלה לא יעבדו ללא תקציבים.

נעמי בלומנטל: את זה אני רוצה לכתוב בהמלצות שלנו גם למשרד האוצר, לשר האוצר.

נעמי בלומנטל: משרד הפנים זקוק לתקציב לכך, משרד הבריאות ומשרדים אחרים.

נעמי בלומנטל: לא יכול להיות שמי שזכאי לא יעלה לארץ.

נעמי בלומנטל: זה אבסורד.

נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים שהמשרדים הרלוונטים יקבלו את התקציב כדי שהם יוכלו לטפל בצורה הראויה.

נעמי בלומנטל: אף אחד מכם לא רוצה מצב שיגיע לכאן עולה חדש שהוא חולה במחלה זו או אחרת והוא לא יקבל את הטיפול הראוי, ולכן אנחנו רוצים להצמיד לאותו עולה – כמו שיש סל קליטה – סל בריאות מתאים ולעשות זאת לכל אחד ואחד.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לומר למיכאל אחיהוד שחשוב שעולים גם הנושאים התקציביים, לא בתור משהו מפחיד, אלא גם אתם כמשרד הקליטה תקבלו את התקציב הראוי.

נעמי בלומנטל: דנים עכשיו על תקציב 2001 ואני רוצה שזה יהיה בתוך התקציב הזה.

נעמי בלומנטל: כדי שהנושא לא ייפול, אני רוצה לשבת יחד עם ועד הפעולה.

נעמי בלומנטל: אני מנסה לחשוב איך אנחנו יכולים להתקדם בצורה הטובה ביותר ולשם כך נעקוב אחרי ההתקדמות בנושא.

נעמי בלומנטל: נרצה לשבת עם הנציגים שלכם מועד הפעולה שהקמתם ואם תמצאו לנכון לצרף עוד אנשים, אין לי בעיה.

נעמי בלומנטל: אני לא רוצה שיהיה מצב שיגיעו חמישים-ששים איש כי כך לא נוכל להתקדם.

נעמי בלומנטל: לכן אני מציעה שיבואו שלושה אנשים מועד הפעולה, ואם תרצו לצרף עוד שניים-שלושה אנשים.

נעמי בלומנטל: בנוסף לכך אני ארצה לשבת עם משרד הפנים בנושא הפנים ואני אפנה להרצל גדז' כדי שישב אתנו, יקשיב לדברים ונראה איך אפשר יהיה לקדם את הנושא.

נעמי בלומנטל: יתכן שכדאי לתגבר ולהוסיף עוד עובד שבקי בנושא הזה כדי לקדם אותו.

נעמי בלומנטל: אני מקווה לקבוע פגישה באמצע אוגוסט עם הנציגים שלכם ועם מר הרצל גדז', מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים.

נעמי בלומנטל: נכין תוכנית פעולה כדי לקבוע עניינית איך אנחנו יכולים להתקדם בעניין הזה.

נעמי בלומנטל: אני מודה לכם.