ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 92, 2000-07-25 10:00

נעמי בלומנטל: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.

נעמי בלומנטל: הנושא של הנכים מקרב העולים הוא נושא כאוב מאד ומדי פעם אנחנו מעלים אותו.

נעמי בלומנטל: אינני יודעת עד כמה אנחנו מתקדמים בנושא הזה, כי להיות במצב של מוגבלות הוא מצב קשה בכל מקרה, על אחת כמה וכמה כשאתה עולה חדש בארץ חדשה.

נעמי בלומנטל: אנחנו נשמע אם יש התקדמות ומה אנחנו יכולים עוד לעשות.

נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים שיש בעיה קשה של דיור.

נעמי בלומנטל: אני אישית בעד בנייה לדיור ציבורי.

נעמי בלומנטל: המדיניות בשנים האחרונות היא לא כזאת, כנראה בשל העלות התקציבית הגבוהה, אבל יכול להיות שהיא תשתנה.

נעמי בלומנטל: אבקש מחבר-הכנסת צינקר להציג את הנושא שהוא ביקש להעלות על סדר-היום ולראות אם יש משהו שאנחנו יכולים לסייע בישיבה זו.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

אלכסנדר צינקר: בזמן האחרון פנו אליי נציגים של שני ארגוני נכי העולים, אגודת נכים יוצאי חבר העמים וארגון לתמיכה הדדית – אד"ל.

אלכסנדר צינקר: כולם יודעים שיש הרבה בעיות, אבל אני רוצה שהדיון היום יהיה ענייני בנקודות הבאות: דיור ציבורי לאולפנים מיוחדים לנכים, תהליך הענקת אחוזי נכות, ומתן מידע לנכים.

אלכסנדר צינקר: שמעתי נכים רבים אומרים שהם לא יודעים מה מגיע להם, מה לעשות ולאן לפנות.

אלכסנדר צינקר: אני מציע שנשמע תחילה את נציגי משרדי הממשלה ואחר-כך את נציגי העמותות.

נעמי בלומנטל: הנכים קיבלו עכשיו, בעקבות ההפגנה שלהם, כל מיני הטבות.

נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לשמוע מה היתה ההתקדמות בקשר להטבות שקיבלו נכים.

נעמי בלומנטל: וכן הייתי רוצה לדעת אם אתם נתקלתם בבעיות מיוחדות של נכים עולים, ואיפה יוצא שהם מופלים לרעה אולי, או רק אינפורמטיבית הם מופלים לרעה, או שיש בעיות שנפתרו לגבי הוותיקים ולגבי העולים יכולנו לשפר.

רוני ארד: אני לא התעסקתי ספציפית עם השביתה ועם כל מה שהיה מסביב, ומה שאומר זה רק מתוך ידיעה.

רוני ארד: השביתה וכל הדיונים שהיו לא היו סביב קצבת הנכות ולא סביב חוק הביטוח הלאומי.

רוני ארד: הדיונים הם סביב הסכם בין המדינה לבין המוסד לביטוח שדן בנכים קטועי גפיים תחתונות, קרי – הסכם הניידות, שכל נושא שינוי חוק הביטוח הלאומי היה שם בשוליים.

רוני ארד: נכון שחלק מההסכם חייב שינוי בחוק הביטוח הלאומי, שדרש למשל כפל גמלאות, אבל בעקרון לא היה בו שום קשר עם הנכה הוא עולה.

רוני ארד: מדובר על 15 חולים בהסכם הניידות.

רוני ארד: צריך להבדיל שאנחנו מדברים על השביתה, לא על ההסכם בין משרד האוצר לבין הביטוח הלאומי על תשלומים לנכים.

רוני ארד: יושבת-ראש הוועדה שאלה על השביתה והשביתה לא היתה קשורה כלל אם מדובר בעולה או בוותיק.

נעמי בלומנטל: זה ברור.

רוני ארד: השביתה היתה סביב הסכם שלא קשור לחוק הביטוח הלאומי.

רוני ארד: כמובן שיש לו השלכות על חוק הביטוח הלאומי, וחוק ביטוח לאומי חל רק על חלק מהעולים שהגיעו הנה בגיל מסוים.

רוני ארד: לדעתי אין בהסכם שנחתם ובהטבות שנחתמו שום דבר שמקפח את העולים.

רוני ארד: זה מה שידוע לי על ההטבות שניתנו במסגרת השביתה האחרונה, שלא היתה קשורה כלל לחוק הביטוח הלאומי.

רוני ארד: היא יותר התמקדה בהסכם הניידות.

מיכאל נודלמן: יש לי שאלה.

מיכאל נודלמן: מדבריך עולה שאם עולה חדש מגיע בגיל פנסיה הוא לא מקבל קצבת נכות, רק קצבת זקנה?

רוני ארד: כן.

רוני ארד: צריך להבין שהיום במדינת ישראל ברגע שאתה מגיע לגיל זקנה – 60 לאשה ו-65 לגבר, או 65 ו-70 – אתה מפסיק לקבל קצבת נכות ואתה עובר לקצבת זקנה.

רוני ארד: עולים שמגיעים בגיל 65 אוטומאטית מקבלים קצבת זקנה.

רוני ארד: הבעיה עם העולים, שבגלל שהם לא צברו תקופת אכשרה, הם מקבלים את קצבת הזקנה.

רוני ארד: או עולים שעלו בגיל בגיל שעדיין לא מזכה אותם בקצבת זקנה, הם מקבלים קצבת נכות לפי אותם תנאים, רק במקום שהם מקבלים את הקצבה מכספי ביטוח לאומי או מהכספים שנגבים עבור ביטוח לאומי, הם מקבלים אותה דרך הסכם, שתואם את החוק, בין משרד האוצר לבין הביטוח הלאומי.

טטיאנה פולסקיד: אבל הוא לא מקבל את ההטבות שאותן מקבל מי שמקבל קצבת זקנה.

רוני ארד: כפי שהבנתי מחבר-הכנסת נודלמן זאת בעיה אחרת, שלא קשורה לשאלה אם הוא ותיק או עולה.

רוני ארד: בלי שום קשר לחוק הביטוח הלאומי או להסכם עם משרד האוצר, יש הטבות שמקבלים נכים, יש הטבות שמקבלים ותיקים.

רוני ארד: כיום ההטבות האלה מתייחסות להגדרת נכה בחוק הביטוח הלאומי ומתייחסות למקבל קצבת זקנה בחוק ביטוח לאומי.

רוני ארד: אין הבדל בין עולה לוותיק בקטע הזה.

רוני ארד: גם ותיק שהיה נכה והגיע לגיל זקנה, ימשיך לקבל את אותן הטבות שקיבל עולה שהיה נכה ועבר לגיל זקנה.

רוני ארד: יכול להיות שבפקודת העיריות או בהנחות בתחבורה ציבורית או בכל מקום אחר יש בעיה, אבל זה לא קשור לשאלה אם הוא עולה או ותיק.

אנה איסקובה: יש לי שאלה לביטוח לאומי.

אנה איסקובה: יש סוגייה של שוני בהגדרת נכות לאלה שעבדו לפני קביעת הנכות ולאלה לא עבדו.

אנה איסקובה: מכיוון שחלק מהעולים מגיעים מארץ מוצא, לא מספיקים לעבוד פה, בגלל היותם עולים, או אנשים שמגיעים לכאן ולא מספיקים לעבוד כי הם עולים ואז הם מקבלים איזו שהיא נכות.

אנה איסקובה: האם בנקודה הזאת אין בעיה מסוימת?

אנה איסקובה: מפני שלאלה שלא עובדים ונחשבים לעקרת בית, וכיוצא באלה, אחוזי הנכות צריכים להיות יותר גבוהים כדי שייחשבו לצורך שירותים וגם לצורך תשלום.

מיכאיל וישנפולסקי: אני רוצה להגיד לוועדה איך עובדים בביטוח לאומי בפתח-תקוה.

מיכאיל וישנפולסקי: כל העולים הנכים שפנו לשם לא יודעים עברית, קשה להם ללמוד עברית.

מיכאיל וישנפולסקי: יש שם שלוש פקידות שיודעות רוסית, והמנהל אומר להן: אסור לדבר ברוסית.

מיכאיל וישנפולסקי: יש עוד דבר מאד חשוב בשביל הנכים, שהם לא יכולים לקבל את הפרוטוקול של הוועדה הרפואית.

מיכאיל וישנפולסקי: אני פניתי וביקשתי את הפרוטוקול והפקידה צעקה עלי.

מיכאיל וישנפולסקי: בפתח-תקווה, למשל, יש ייעוץ לאזרח.

מיכאיל וישנפולסקי: אני דיברתי עם בחור שעובד שם.

מיכאיל וישנפולסקי: הוא פנה למנהל הביטוח הלאומי בפתח-תקווה וזה אמר לו: אם אני אגיד לכל העולים הנכים איזה זכויות יש להם, הם יבואו לכאן וידרשו כל מה שמגיע להם.

מיכאיל וישנפולסקי: למה אני צריך להגיד להם את זה?

מיכאיל וישנפולסקי: העולים החדשים הנכים לא מקבלים היום שירותים מיוחדים.

מיכאיל וישנפולסקי: הוא משלם מכיסו בעד נסיעה לוועדה רפואית, ויש אנשים שעוברים ארבע או חמש ועדות רפואיות.

מיכאיל וישנפולסקי: אני פניתי פעם אחת לוועדה רפואית, הגשתי ערעור ועוד ערעור, וכל נסיעה עולה לי 14 שקלים.

מיכאיל וישנפולסקי: נכה מקבל היום 1,620 שקל פלוס 650 שקל לשכר-דירה.

מיכאיל וישנפולסקי: זה כל הכסף שלו.

מיכאיל וישנפולסקי: איך זה ייתכן ששולחים אותו לוועדה ומורידים את אחוזי הנכות?

מיכאיל וישנפולסקי: קשה מאד היום לפנות לביטוח לאומי.

מיכאיל וישנפולסקי: אני רוצה שכל הנכים יידעו את זה.

מיכאיל וישנפולסקי: אני דיברתי עם עולים נכים מפתח-תקווה, שמפחדים לפנות לביטוח לאומי מפני שהם לא יודעים לאן לפנות, איך למלא טפסים, ועוד.

מיכאיל וישנפולסקי: הם שלחו את העולים הנכים מעובד אחד לשני, וברור שזה קשה מאד בשבילם.

טטיאנה פולסקיד: אני רוצה להתייחס לדברים שאמר נציג האוצר בקשר לנכה בן 65 שעכשיו צריך לקבל קצבת זקנה, ולפי החוק הוא צריך לקבל אותו סכום שקיבל כנכה.

טטיאנה פולסקיד: זאת אומרת, אם הוא מקבל עכשיו 1,600 שקל לחודש, כשהוא מגיע לגיל 65 הוא צריך לקבל אותו סכום.

טטיאנה פולסקיד: אבל בסכום 1,600 שקל אין תוספת סוציאלית, ולכן יוצא שזה רק 25% מהשכר הממוצע במשק.

טטיאנה פולסקיד: למרות שזה אותו סכום מה שיש בקצבת זקנה, הוא לא מקבל הנחה של 50% בתחבורה הציבורית ובתרופות.

טטיאנה פולסקיד: אלה דברים שהעולה מאד-מאד זקוק להם, אבל בגלל שהוא קיבל קודם קצבת נכות ואחר-כך הוא מקבל קצבת זקנה, הוא לא מקבל את ההטבות שמקבלים זכאים לקצבת זקנה.

טטיאנה פולסקיד: נקודה חשובה, בביטוח לאומי אין מספיק חוברות שמכילות את כל המידע בשפה רוסית.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לך.

נעמי בלומנטל: יש עוד בעיות של נכים שהייתם רוצים להעלות עכשיו?

לודמילה סגניב: אני בארץ תשע שנים.

לודמילה סגניב: בעלי ובני הם נכים 100%.

לודמילה סגניב: אין לנו כסף לקנות דירה.

לודמילה סגניב: אנחנו גרים בחיפה, בשכירות.

לודמילה סגניב: עברתי כמה דירות.

חביב קצב: אני מניח שגב' סגניב מבקשת פתרון דיור רק בחיפה.

חביב קצב: בקריות יש פתרון.

סווטלנה .....: אני מקרית-אתא, עשר שנים בארץ.

סווטלנה .....: אני נכה 100%.

סווטלנה .....: במשך עשר שנים עברתי ארבע דירות.

סווטלנה .....: אני בת 58, גרה לבד.

סווטלנה .....: במשך עשר שנים ראיתי רק דירה אחת שלא יכולתי לקבל אותה.

סווטלנה .....: לפני כמה שבועות פניתי למשרד הקליטה ושם אמרו לי שנותנים רק לפנסיונרים.

סווטלנה .....: לנכים לא נותנים עכשיו.

אירנה וולסון: אני גרה בתל-אביב.

אירנה וולסון: אני נכה 75% וגרה עם בני בן ה-16, נכה 100%.

אירנה וולסון: בעוד שנתיים אני לא אקבל קצבה – 2,300 שקל.

אירנה וולסון: כמו שאמר מיכאיל וישנפולסקי.

אירנה וולסון: אני מקבלת קצבת נכות ו-650 שקל בעד שכר-דירה.

אירנה וולסון: אנחנו גרים בתל-אביב כי חשוב לנו לגור ליד בית-החולים שמטפל בבני.

אירנה וולסון: חצי מהזמן הוא נמצא בבית.

אירנה וולסון: אני מקבלת מביטוח לאומי בשבילו רק 300 שקל.

אירנה וולסון: אני משלמת עכשיו שכר-דירה 2,200 שקל – 500 דולר, אבל אני לא יודעת מה אני אעשה בעוד שנתיים.

אנה לויט: אני משפחה חד-הורית, עליתי לארץ בשנת 1990.

אנה לויט: אני נכה 100%.

אנה לויט: פניתי למשרד הקליטה ושם אמרו לי שבשבילי אין דירה בחיפה.

אנה לויט: אני צריכה לגור בקומה ראשונה.

אנה לויט: יש לי ילד בן 15.

אנה לויט: פעם אחת נתנו לי דירה עם מדרגות ואני נפלתי.

אנה לויט: אני לא יכולה ללכת.

אנה לויט: נעבל1

נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לשמוע את נציגת הביטוח הלאומי, ואולי נשמע קודם את נציגי משרד השיכון ומשרד הקליטה.

נעמי בלומנטל: קשה לשמוע את הדברים האלה, שהם דוגמאות חיות, לא סטטיסטיקה.

נעמי בלומנטל: מר שוורץ, בבקשה.

ישראל שוורץ: יש שתי רמות.

ישראל שוורץ: אנחנו מדברים פה על דיור ציבורי, שכבר הקדמת ואמרת שבגדול אין דיור ציבורי, ולכן כל הטענות שעלו בקשר לדיור ציבורי מן הסתם הן אמיתיות, אבל אין לממשלה פתרון.

ישראל שוורץ: הדיור הציבורי הוא יותר סיסמה מאשר פתרון, לצער כולנו.

ישראל שוורץ: מה שנוגע לסיוע בשכר-דירה, אכן יש עיוות בהשוואת הסיוע לנכים לבין הסיוע לקשישים, כי בתפיסה הסיוע צריך להיות זהה, כי מדובר בשתי קבוצות שלכל הרציו של האכלוס אין שום השלכה על המוטיבציה לעבוד או על הרצון לעבוד, ולכן מדובר על אדם שלא יכול לעבוד, וכאן המדינה-הממשלה יכולה לסייע לו בשכר-דירה.

ישראל שוורץ: בפועל היום, לדוגמה, נכה יחיד מקבל 650 שקל לחודש וקשיש יחיד מקבל 820 שקל לחודש.

ישראל שוורץ: אני לא רואה שום סיבה לפער הזה.

ישראל שוורץ: מה שקרה הוא שבזמנו, במסגרת הסכמים קואליציוניים, דאגו להגדלת הסיוע לשכר-דירה לקשישים ולא לנכים, מפני שלו זה היה נעשה מבחינה מקצועית היו אומרים ששתי הקבוצות הן אותו דבר.

ישראל שוורץ: כמעט כל העולים, 99% מהם מקבלים הבטחת הכנסה.

ישראל שוורץ: אותו ספור יש במשפחה שיש בה ילדים נכים, מקבלת 950 שקל, וזוג קשישים מקבל 1,080 שקל.

ישראל שוורץ: בשני המקרים האלה אין לי אלא להגיד שמבחינה מקצועית אני לא רואה לכך שום סיבה.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת שיש לנו כאן שתי אפשרויות כדי לשפר את המצב – או על-ידי חקיקה, שזה בידינו להגיש הצעת חוק.

ישראל שוורץ: דרך אגב, במסגרת תקציב 2001, בין התביעות של משרד השיכון מופיעה התביעה הזאת לתיקון העיוות בקשר לנכים בסדר עדיפות.

וילמה מאור: חברי הכנסת יכולים לעשות את זה בחקיקה?

ישראל שוורץ: כן.

מרינה סולודקין: אני לא חושבת שאנחנו צריכים לעשות את זה בחוק, אלא בתקציב לשנת 2001.

ישראל שוורץ: וזה לא הרבה כסף.

נעמי בלומנטל: חברת-הכנסת סולודקין, אני מציעה שנלך בשני הכיוונים, כמו שאנחנו עושים לעתים.

נעמי בלומנטל: נגבש הצעת חוק ונהיה אתכם בקשר.

נעמי בלומנטל: אתם תתנו לנו את האינפורמציה ועל-סמך האינפורמציה שנקבל נכין הצעת חוק, וגם ננסה על-ידי הסכמים למיניהם לשנת 2001 לסייע לתיקון המצב.

נעמי בלומנטל: יש עוד שאלה בענין סיוע בשכר-דירה למשפחות חד-הוריות.

נעמי בלומנטל: החשש של הגברת מוצדק, שכאשר בנה יגיע לגיל 18 היא לא תקבל את הסיוע שהיא מקבלת עכשיו, והמצב בפועל לא רק שלא ישתנה לטובה, הוא עוד יורע.

ישראל שוורץ: אם הנושא הזה יסתדר, אז הפער בין הסיוע בשכר-דירה כמשפחה לבין הסיוע כיחיד יהיה הרבה יותר קטן.

ישראל שוורץ: היום זה חצי.

ישראל שוורץ: אם הדבר ישתנה ויגיע לסכום הזה, הפער יהיה יותר קטן ולכן המעבר יהיה יותר רך.

נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים עכשיו, בעקבות דבריך, מר שוורץ, על השוואת סיוע בין נכים לבין מקבלי קצבת זקנה.

אינה וולסון: יש לי שאלה.

אינה וולסון: מדוע לפי החוק כשבני נמצא בבית-חולים הוא לא מקבל השתתפות בשכר-דירה?

אינה וולסון: אבל הוא נמצא בבית חצי שבוע.

ישראל שוורץ: אנחנו נותנים סיוע בשכר-דירה בציפייה שהאיש יגור בדירה ולא במקום אחר.

ישראל שוורץ: אם זה כמו שהגברת אומרת, ואני מאמין שהיא דוברת אמת, ייתכן שהבודק מטעמנו ראה שאין אף אחד בדירה, אין לו את מי לשאול איפה הם, ואז הוא אמר: תחזירו.

ישראל שוורץ: אם הגברת תפנה ותגיד שהיא היתה בבית-חולים, והיא תביא אישורים, זה בסדר.

נעמי בלומנטל: גב' וולסון, תמסרי את הפרטים לחבר-הכנסת צינקר, ונטפל בזה.

נעמי בלומנטל: כי זה לא צריך לקרות.

אליזבטה שפירא: באיגוד שלנו, "התגברות" קרה מקרה אבסורדי, וזו לא פעם ראשונה.

אליזבטה שפירא: אני מדברת על מקרה קונקרטי של דירת נ"ר ותספר על כך אנה לוין, האדם הנפגע.

אנה לוין: אני רוצה לדבר לא רק על דירות נ"ר אלא על כל מיני אפשרויות שקיימות היום בקשר לדירות לנכים.

אנה לוין: יש דירות בשכירות, יש "עמידר", "עמיגור" ויש דירות נ"ר.

אנה לוין: אני לא מדברת על משכנתה, כי נכים לא מקבלים משכנתה.

אנה לוין: כולנו שמענו עכשיו מה הן האפשרויות בשכירות.

אנה לוין: אין משהו חיובי, רק שלילי.

אנה לוין: "עמידר" טוב מאד, אלא שלא כל אחד יכול לקבל שם דירה.

אנה לוין: בדרך-כלל דירות "עמידר" נמצאות בסביבה לא כל-כך טובה.

אנה לוין: יש גם דירות נ"ר, ומר קצב יודע ששנים אנחנו מדברים על דירות נ"ר.

אנה לוין: לקבל אישור לדירת נ"ר לוקח שנים-שנים.

אנה לוין: חברה מהארגון שלנו, נכה 100% קיבלה אישור לחפש דירה ואחר-כך יקנו אותה בשבילה.

אנה לוין: היא ראתה דירה אחת, אבל אמרו לה: ארבעה חדרים לשני אנשים זה יותר מדי.

אנה לוין: אבל הדירה היתה צריכה לעלות 120 אלף דולר, לפי התקציב.

אנה לוין: והיא שאלה: למה?

אנה לוין: וענו לה: כך, זה הרבה יותר.

אנה לוין: אחר-כך המשכנו לחפש ומצאנו דירת שלושה חדרים, אבל היתה רק בעיה אחת, שבכניסה היה צריך לעשות רמפה.

אנה לוין: מחברת "שקמונה" אמרו לנו שצריך לקבל הסכמה של כל הדיירים בבנין.

אנה לוין: כל הדיירים חתמו, חוץ מדיירת אחת שלא הסכימה לחתום.

אנה לוין: היא אמרה: אני לא רוצה שבבנין שלי תגור אשה נכה.

אנה לוין: המקרה הזה מעורר כמה שאלות.

אנה לוין: הראשונה, שלאף אחד לא איכפת בכלל שאחד הדיירים אומר שהוא לא רוצה שבבנין שלו יגור נכה על כסא גלגלים.

אנה לוין: איך זה יכול להיות?

אנה לוין: מבחינה נפשית זאת היתה מכה שאין לה הסבר.

מרינה סולודקין: יש הסברים, שבמנטאליות שלנו אנחנו לא מבינים את זה, אבל אנשים שילמו כסף.

מרינה סולודקין: אלה לא מבנים של דיור ציבורי ויש - - -

אנה לוין: אני לא מסכימה עם זה.

סופה לנדבר: גם חברת-הכנסת סולודקין לא מסכימה עם זה, אבל זה ההסבר שלה.

נעמי בלומנטל: ייתכן שיש חוק שלפיו לא צריך את חתימת כל הדיירים.

נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת פורז מטפל בדברים האלה של הסכמת דיירים.

נעמי בלומנטל: אנחנו יכולים לבדוק את זה.

אנה לוין: במצב הזה מה היא יכולה לעשות?

אנה לוין: היה מתווך שעבד כמה חודשים, ולא אישרו את הדירה.

אנה לוין: עכשיו היא צריכה לחפש דירה חדשה, ואף אחד לא בטוח שזה יהיה הפתרון.

אנה לוין: מי ישלם למתווך הזה?

אנה לוין: – אף אחד לא יודע.

אנה לוין: שאלה שנייה היא שאלה כללית על כל דירות נ"ר.

אנה לוין: כשאני מקבלת את האישור ממשרד הקליטה, יש בו שני משפטים.

אנה לוין: 1.

אנה לוין: סכום הכסף שאושר; 2.

אנה לוין: התשלום למתווך נכלל בסכום הזה, ושאני יכולה לקנות רק דירה יד שנייה.

מיכאל נודלמן: כמה עומדים בתור לדירות נ"ר?

מיכאיל וישנפולסקי: חמישים.

מרינה סולודקין: 500.

אנה לוין: אני יכולה למצוא דירה תוך יומיים או תוך שנתיים.

אנה לוין: זה לא רשום במכתב.

אנה לוין: ודבר נוסף, כשיש לי בעיה אין לי אל מי לפנות.

אנה לוין: מצאנו דירות, אבל חודשים אנחנו שומעים שאין תקציב.

אנה לוין: יש דירה מתאימה והכל בסדר, אבל אין תקציב.

נעמי בלומנטל: יש אישור ואת לא קיבלת את הדירה.

אנה לוין: שאלתי היא למה אומרים שאין תקציב.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: מר קצב, בבקשה.

נעמי בלומנטל: אחר-כך נשמע את מר שוורץ ואת דליה יוגב מהביטוח הלאומי.

חביב קצב: זה לא חדש שיש מצוקת דיור.

חביב קצב: הפעם האחרונה שקיבלנו דירה בקריות או בחיפה שתינו "לחיים".

חביב קצב: המצוקה היא נוראית ואנחנו יודעים את זה.

חביב קצב: אני רוצה לומר, ואני מבקש שדבריי יתקבלו ברוח טובה במיוחד על-ידי העולים שיושבים פה.

חביב קצב: זכותו הלגיטימית של העולה להתעקש איפה במדויק הוא רוצה לקבל דירה, המדינה לא יכולה לתת לו דירה בדיוק איפה שהוא רוצה, כי אין.

חביב קצב: שמעתם פה שלושה אנשים שאמרו שכל אחד מהם קיבל הצעת דירה.

חביב קצב: כל אחד מהם, וסיבותיו עמו, ואני מכבד את זה, סירבו לקבל את הדירה.

חביב קצב: אבל אלה הדירות שיש.

נעמי בלומנטל: הם לא אמרו שהם קיבלו דירות.

חביב קצב: הציעו להם.

חביב קצב: שלושה אנשים פה אמרו שהציעו להם והם סירבו.

חביב קצב: אני לא רוצה להיכנס לסיבות, לכל אחד סיבות משלו לא להסכים.

נעמי בלומנטל: מר קצב, שלוש הנשים דיברו ע ל שכר דירה.

סופה לנדבר: אני אישית בדקתי את כל הדירות שהציעו לה והן לא היו מתאימות.

סופה לנדבר: הציעו לנכה דירה בקומה רביעית.

חביב קצב: זה מה שיש, זה מה שאנחנו מקבלים.

חביב קצב: משרד הקליטה מאכלס כרגע למעלה מאלף דירות ציבוריות לשנה, ועל אף המצוקה של הדיור הציבורי הדירות האלה לא נמצאות באזורי הביקוש ובכל מקום איפה שנמצא.

חביב קצב: אני מכבד כל משפחה שמסרבת להצעה.

חביב קצב: אם המשפחות היו מוכנות ללכת לאזור פריפרי, אני מניח שמבחינת תאריכי העלייה של העולים, ומדובר על 1990 – 1991, בהחלט אפשר היה לפתור להן את הבעיה.

חביב קצב: יש עצירה מוחלטת גם בקריות.

חביב קצב: "עמיגור" לא מעבירה דירות לממשלה.

חביב קצב: יש הסכם של מכירת דירות בעקבות חוק הדיור הציבורי.

חביב קצב: בקריות יש הוסטלים.

חביב קצב: בחיפה יש כרגע מצוקה, אין הוסטלים.

וילמה מאור: נכים מקבלים הוסטלים?

חביב קצב: לא, רק קשישים.

חביב קצב: יש היום שני הוסטלים באכלוס קשישים בחיפה.

חביב קצב: יש הוסטל בקרית-ים, ובשנה הקרובה יש לפחות 500 – 600 יחידות במקבצים ובהוסטלים באזור חיפה והקריות ביחד, כולל נכים.

נעמי בלומנטל: יש לכם סטטיסטיקה כמה עולים קשישים מחכים לדיור?

חביב קצב: למעלה מעשרים אלף.

נעמי בלומנטל: וכמה נכים מחכים לדיור?

נעמי בלומנטל: זה תלוי בהגדרה של הנכה.

נעמי בלומנטל: יש נכים שהם זכאים לדירת נ"ר ויש נכים שזכאים לדיור ציבורי.

נעמי בלומנטל: נכים זכאים לדיור ציבורי, שיש להם לפחות 75% באופן יציב, או חולים במחלות קשות מוגדרות מאד, להערכתי יש בין 4,000 ל-5,000 יחידות משפחתיות שמחכות, ואני מדבר על הרמה הקשה.

מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו על כך ש-7% מהמקרים הסוציאליים קיבלו דירות בעשר השנים האחרונות.

מיכאל נודלמן: אני לא מבין על מה אנחנו מדברים.

מיכאל נודלמן: אין דירות.

מיכאל נודלמן: ההצגות האלה לא נחוצות לאף אחד.

מיכאיל וישנפולסקי: עשר שנים אני בארץ.

מיכאיל וישנפולסקי: שלוש שנים גרתי ברחוב.

מיכאיל וישנפולסקי: את כל המחלות קיבלתי מהרחוב.

מיכאיל וישנפולסקי: יש היום הרבה דירות ריקות ויש לי הכתובות שלהן.

ישראל שוורץ: אני מציע שמר וישנפולסקי יעביר לנו את הכתובות שהוא מדבר עליהן.

ישראל שוורץ: אלה דירות של "עמידר", ויש גם דירות ריקות - - -

נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת נודלמן צודק.

נעמי בלומנטל: בעיה מספר אחת שעולה כל השנים בוועדה זו היא הדיור, וחוק הדיור הציבורי מבחינת העולים רק החריף את המצב.

נעמי בלומנטל: כשחברי הכנסת מבקשים ממני להעלות על סדר-היוםנושאים כמו דיור, ונכים, ובמיוחד כשהנושא הוא דיור , אני אומרת: בשביל מה נעשה ישיבה?

נעמי בלומנטל: הרי למדינה אין פתרון.

נעמי בלומנטל: אבל לאחר שהיום שמעתי שיכול להיות שעל-ידי שכר-דירה, אם נצליח לשפר את המצב בעזרת חקיקה ואותם נכים יקבלו 850 שקל במקום 650 שקל, שגם הוא לא ריאלי, או 1,000 שקל, בואו נעבוד על זה.

מיכאל תיגר: במקום שהמדינה תבנה דיור סוציאלי אנחנו משלמים הרבה כסף בעד שכר-דירה.

מיכאל תיגר: אני נכה 75%, אב חד-הורי לילד בן שלוש, גר עם עוד שותף בדירה.

מיכאל תיגר: אני מקבל 1,600 שקל לחודש ועוד 600 שקל סיוע בשכר-דירה.

מיכאל תיגר: זה קשה מאד.

מרינה סולודקין: במדינת ישראל אין מפלגות של שמאל חברתי ולכן אין לנו דיור ציבורי.

מרינה סולודקין: כל המפלגות לא רוצות דיור ציבורי ולא עובדות בכיוון זה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שבענין הזה צריך להיות מהפך.

מרינה סולודקין: אנחנו, הכנסת, ועדת העלייה והקליטה, מפלגות העולים והמפלגות הגדולות צריכים להציב לעצמנו מטרה: דיור ציבורי בארץ.

מרינה סולודקין: אבל זה מהפך.

מרינה סולודקין: ראינו שגם נתניהו וגם ברק לא רוצים בזה בכלל.

מרינה סולודקין: ההחלטה המעשית שלי, שאני כחברת הכנסת ואת כיושבת-ראש הוועדה יכולות לפנות לשר האוצר ולמנכ"ל משרד השיכון ולבקש להשוות את הסיוע בשכר-דירה לנכים ולקשישים.

מרינה סולודקין: את זה אפשר לעשות.

נעמי בלומנטל: נגיש הצעת חוק, שיהיה דיור ציבורי לנכים.

מרינה סולודקין: אנחנו יכולים לתת פתרון חלקי לנכים בדיור ציבורי.

מיכאל נודלמן: יש קרנות לדיור ציבורי אבל אף אחד לא רוצה להתייחס לקרנות האלה כמו שצריך.

אנה לוין: אנחנו מדברים על שני דברים.

אנה לוין: על משכנתה שבן-אדם לקח והוא חייב להחזיר אותה.

אנה לוין: אולי כדאי לחשוב על משכנתה לנכים, כי זה פתרון טוב.

אנה לוין: היום אין משכנתה לנכים וזה חבל מאד.

חביב קצב: זה חשוב מאד.

חביב קצב: זה רעיון נפלא.

מיכאל נודלמן: יש חוק שלפיו בן-אדם נכה כשמגיע לגיל זקנה, מקבל רק קצבת זקנה.

רוני ארד: יש הצעת חוק ישנה שמציעה שבן-אדם נכה ימשיך לקבל קצבת נכות גם אחרי גיל זקנה.

רוני ארד: זאת הצעה שנמצאת בהבשלה מלאה.

רוני ארד: מעריכים שהיא תעלה 400 מיליון שקל.

רוני ארד: יש פה שתי בעיות.

רוני ארד: האחת, אנחנו מפלים את אלה שמגיעים נכים אחרי גיל 65.

רוני ארד: הרי אין בן-אדם בן 80 שאינו נכה, והשאלה היא אם גם לו לתת קצבת נכות, ואז אין לזה גבול.

רוני ארד: קצבת נכות נקבעת היום לא רק על-פי נכות רפואית אלא על-פי כושר המשתכר, שזה משהו דמוי תחליף שכר, ובגיל 65 גם בן-אדם שאינו נכה, מפסיק לעבוד ולקבל משכורת ומתחיל לחיות מפנסיה ומהבטחת הכנסה.

רוני ארד: לכן יש היגיון בגיל 65 להפסיק את קצבת הנכות.

וילמה מאור: ויש לו הוצאות אחרות מעבר לזקנה.

רוני ארד: אני לא מכיר בן-אדם אחד שבא לוועדות האלה בכנסת ואומר שיש לו מספיק כסף.

רוני ארד: לכן, גם בגלל העלות, ולדעתנו גם בגלל ההיגיון כרגע זה המצב הקיים ואין שום קשר אם הוא עולה חדש או ותיק.

נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים את זה ולכן זה גם עולה בוועדה, ואני חושבת שגם האנשים שנמצאים פה עם מוגבלויות יודעים וחיים את זה.

נעמי בלומנטל: אין ספק שאדם מהמעמד הבינוני שגדל בארץ, איך שהוא יש לו קצת חסכונות, משפחה.

נעמי בלומנטל: עולה חדש מגיע מארץ זרה, בדרך-כלל אלה משפחות קטנות, אין הרבה סיוע והכל נופל על הקצבה האומללה הזאת.

נעמי בלומנטל: לא אחת אנחנו נתקלים בוועדה בבעיה שאנחנו עושים כאילו חוק סקטוריאלי, כי זה מה שקורה.

נעמי בלומנטל: עולים יקבלו כך וכך, וזה גם מעורר הרבה התנגדויות בקרב הוותיקים.

נעמי בלומנטל: אנחנו יותר שומעים משוב מן השטח ופקידי ממשלה בדרגות כאלה ואחרות חווים את זה לא אחת כאן בוועדה, כדברים שמקוממים – למה מי שוותיק שעלה בשנות החמישים יקבל פחות מעולה?

נעמי בלומנטל: אבל עם זאת, רוב העולים מגיעים במצב פחות טוב, ובוודאי נכים.

נעמי בלומנטל: אני מבינה את המצוקה, אבל זה נכון שאנחנו מנסים להילחם על הזכויות שלהם.

רוני ארד: בעקרון, מה שהמדינה נותנת לוותיק....

רוני ארד: נכון שיוצאים פה מנקודת הנחה שלכל ותיק יש משפחה, יש הכנסות מהצד.

רוני ארד: לוועדת העבודה והרווחה השכנה באים כל הוותיקים ואומרים: אני נכה, אין לי חסכונות, אין לי משפחה.

רוני ארד: צריך לזכור שזאת קהילה שמונה כמעט מיליון איש, ואני בטוח שהעולים שנמצאים כאן כבר עשר שנים רובם הגדול כבר התמקמו והסתדרו.

נעמי בלומנטל: מצבם של הנכים דווקא פחות טוב.

רוני ארד: בסדר.

רוני ארד: יש פה ויכוח לאו-דווקא לגבי העולה הוותיק.

רוני ארד: גם מבחינת קצבת זקנה וגם מבחינת קצבת נכות אין כרגע הבדל מבחינת המדינה בין ותיק לבין עולה ואנחנו גם לא יכולים לעשות את ההבדל הזה.

רוני ארד: אנחנו יכולים לעשות את זה בדברים ספציפיים.

נעמי בלומנטל: אנחנו כחברי ועדת העלייה והקליטה מחפשים באמת את הדברים הספציפיים, איפה בכל-זאת אפשר להוסיף את הדבר הספציפי הזה שיהיה ייחודי לקבוצה הזאת.

רוני ארד: הענין הזה עלה גם בשביתת הנכים ולדעתי זו הטעייה של הציבור.

רוני ארד: יכול להיות שיש ויכוח על גובה הקצבה, אבל בסופו של דבר צריך להסתכל על ההכנסה הפנוייה.

רוני ארד: יש לנו השוואות גם לגבי מי שמקבל הבטחת הכנסה וגם לגבי מי שמקבל קצבת נכות.

רוני ארד: היום, עם כל ההנחות שמקבלים גם נכים וגם זקנים וגם מקבלי הבטחת הכנסה יוצא שההכנסה הפנויה שלהם מהקצבה יוצאת הרבה יותר גבוהה לפעמים מאנשים שעובדים קשה ומשלמים מס הכנסה, ביטוח לאומי ותשלומים אחרים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשאול.

נעמי בלומנטל: נניח שאנחנו לוקחים קבוצת נכים של 100% שעלו בשנת 1990 ומנסים לפתור את הבעיות שלהם, כתוכנית חירום.

נעמי בלומנטל: כמו שעשינו עם האתיופים בקראוונים.

נעמי בלומנטל: האם אתם יכולים לאתר קבוצה של 400 – 500 נכים עולים לפי שנת העלייה שלהם ולנסות לפתור את בעייתם?

חביב קצב: אנחנו עובדים לפי שנות עלייה, לפי הוותיקים ביותר.

חביב קצב: אנחנו מטפלים כעת בשנת 1990, שבה הגיע מספר העולים הכי גדול מכל שנות העלייה של עשר השנים האחרונות.

חביב קצב: הנקודה היא לא טיפול לפי ותק העלייה אלא באיזה כלים אנחנו באים לטפל בבעיה.

חביב קצב: אנחנו חוזרים לאותה נקודה מרכזית ואומרים מה ההגדרה אצלנו של זכאות נכים.

חביב קצב: יש פה הבחנה ברורה ביותר.

חביב קצב: אני מדבר כרגע על דיור ציבורי – דירת "עמיגור" או דירת "עמידר" או דירת נ"ר שרוכשים אותה במיוחד עבור אותה משפחה או עבור אותה עולה ומעבירים אותה לניהול החברות המאכלסות.

חביב קצב: בהגדרה הזאת יש הבחנה ברורה מאד בין הזכאות לדירה פנויה, שזה תקציב מוגבל.

חביב קצב: בדרך-כלל זה עומד על 50 דירות לשנה.

חביב קצב: זה התקציב הרגיל.

חביב קצב: בתקציב הזה אנחנו חייבים לכת לפי שני תנאים מרכזיים: 1.

חביב קצב: ותק העלייה.

חביב קצב: 2.

חביב קצב: קריטריונים נוקשים, כמו הדומה של גב' לוין, שלצערנו יושבת על כסא גלגלים.

חביב קצב: זו הבחנה ברורה ביותר.

וילמה מאור: על כמה אחוזי נכות מדובר במקרים אלה?

חביב קצב: מי שיושב על כסא גלגלים.

אנה לויט: לא נכון, נכה על כסא גלגלים לא תמיד נחשב נכה 100%.

וילמה מאור: זה מה שאני שואלת.

וילמה מאור: כמה כאלה יש מקרב העולים?

חביב קצב: בין 550 ל-600 בסך-הכל, לפי כל שנות העלייה, לא כולל אלה שפתרנו את הבעיות שלהם, ויש כאלה מאות רבות.

חביב קצב: יש הבחנה שנייה של עולים נכים.

חביב קצב: אני לא רוצה להיכנס לדוגמאות אישיות, וגם לא נכון לעשות את זה, אבל יש פה אנשים שיש להם אחוזי נכות.

חביב קצב: אני לא בא להפחית, חלילה, מהמצוקה שלהם, אבל בגלל המצוקה התקציבית של דירות נ"ר, המסגרת שבה הם זכאים לדירות ציבוריות בפריפריה היא ממלאי הדיור הציבורי שמתקבל מ"עמידר" או מ"עמיגור", ושמענו כאן שיש בעיות למצוא דירה מתאימה, הסכמה של השכנים לבנות רמפה וכו'.

חביב קצב: אנחנו מכירים את כל הבעיות האלה.

חביב קצב: גברתי היושבת-ראש, אם אנחנו לוקחים שנת עלייה ומתגברים אותה בכלים, זה כבר ספור אחר.

חביב קצב: אם אנחנו לא מתגברים אותה בכלים תקציביים, אז אנחנו הולכים לפי שנת העלייה, לפי ההגדרות שעליהן דיברתי.

נעמי בלומנטל: בעקבות הישיבה הזאת ננסה לקיים בפגרה פגישה אחת בנושא הדיור עם שר האוצר אולי.

נעמי בלומנטל: נשב עם נציגי משרד השיכון ומשרד הקליטה וננסה לחשוב מה אנחנו יכולים לעשות חוץ מהענין של שכר-דירה שכבר דיברנו עליו, שתהיה הצעה קונקרטית.

חביב קצב: אין ספק שהפתרון שהעלה ישראל שוורץ, הפתרון של עדכון הסיוע בשכר-דירה הוא מסלול מרכזי ומאד מעשי.

חביב קצב: הוא מקל מאד על המצוקה ומאפשר להם יותר להתמודד בחיי היום-יום.

חביב קצב: זה דבר מאד-מאד חשוב.

ישראל שוורץ: והוא זמין.

ויקטור בריילובסקי: אני מסכים עם ההצעה לקיים ישיבה של הוועדה בפגרה בנושא הדיור, אבל אני חושב שיש כמה נקודות שאפשר לתקן אותן בעזרת חוק.

ויקטור בריילובסקי: למשל, הנחה בשיעור 50% בתחבורה הציבורית.

ויקטור בריילובסקי: זו הצעה פשוטה מאד ואני לא רואה שום סיבה למה הנכים לא מקבלים את ההנחה הזאת.

ויקטור בריילובסקי: כמו-כן הנחה של 50% במחירי התרופות.

ויקטור בריילובסקי: גם כאן אין שום סיבה שנכים שזקוקים לתרופות אולי יותר מכל בן-אדם אחר, לא מקבלים אותה.

ד"ר מיכאל דור: כל הנכים במדינה, עולים חדשים כוותיקים, מקבלים הנחה לפי דרגת הנכות.

ד"ר מיכאל דור: יש אחידות.

ויקטור בריילובסקי: דבר יותר קשה שדורש פתרון הוא ועדה רפואית.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו כל הזמן שומעים שיש שם מגמה להפחית אחוזי נכות.

נעמי בלומנטל: דרך אגב, זה קיים לא רק בארץ.

אלכסנדר צינקר: בא בן-אדם עם רגל אחת, ואומרים לו: עוד שנה נבדוק אותך שוב ונראה אם השתנה משהו.

ויקטור בריילובסקי: הפתרון היחיד שאני רואה עכשיו הוא שבכל ועדה כזאת צריך להיות אדם עצמאי, שאנחנו יודעים שהוא לא במסגרת הזאת ושהוא יכול לתקן שם משהו.

ויקטור בריילובסקי: אני חושב שזה לא כל-כך קשה לחוקק חוק שלא יעשה מהפך גדול, אבל יתקן את כל הנקודות הברורות האלה.

ויקטור בריילובסקי: אני גם מסכים שצריך לדבר על דבר חשוב ביותר, אולי זה דיור, אבל חוץ מדיור אפשר לתקן דברים כאלה.

נעמי בלומנטל: אני בהחלט מסכימה אתך.

טטיאנה פולסקיד: מר קצב אמר שאם העולה יקבל יותר מ-100 שקל זה יהיה חמצן בשביל העולים.

טטיאנה פולסקיד: החמצן עולה יותר מ-100 שקל לחודש.

טטיאנה פולסקיד: זה לא יהיה חמצן בשבילנו, זה יהיה עוד קצת פרנסה בשביל הבית.

טטיאנה פולסקיד: שנית, אמרו פה שאנשים סירבו לקבל דירות.

טטיאנה פולסקיד: זה נכון, הם סירבו, כי הדירה לא מתאימה להם.

טטיאנה פולסקיד: אנשים עם בעיות פיסיות צריכים תנאים מסוימים.

טטיאנה פולסקיד: אני יכולה לתת דוגמה אישית.

טטיאנה פולסקיד: נתנו לי דירה.

טטיאנה פולסקיד: לקחת נציג מקופת-חולים והיא כתבה שהדירה הזאת לא מתאימה לי.

טטיאנה פולסקיד: אז כתבו שאני סירבתי לקבל את הדירה הזאת.

טטיאנה פולסקיד: זאת אומרת שאחרי עשר שנים מעבירים בן-אדם מעיר אחת לשנייה, זה כמו קליטה חדשה.

טטיאנה פולסקיד: אם בן-אדם נכה חי באותו מקום עשר שנים, יש לו כבר קרובים בסביבה, ולהעביר אותו מעיר לעיר זה כמו קליטה חדשה.

טטיאנה פולסקיד: יותר טוב לחיות בתנאי שכירות קשים, כי לא ייתכן להעביר אותו לעיר אחרת שבה אין לו קרובים.

נעמי בלומנטל: רוב הדברים שאת אומרת הם מאד הגיוניים.

נעמי בלומנטל: זה ברור.

נעמי בלומנטל: אבל אנחנו רוצים להתקדם.

טטיאנה פולסקיד: נכון שזה ברור, אבל כדי שזה יהיה ברור צריך להגיד את זה בכל פה, כי אני לא שמעתי שמישהו פה אמר את זה.

טטיאנה פולסקיד: בנוסף לזה רציתי להגיד שחוץ מלחכות לדירה ציבורית לנכים אין אלטרנטיבה.

טטיאנה פולסקיד: אולי אפשר לתת להם משכנתה בתנאים מסוימים, לטווח ארוך, או משכנתה כמו שנתנו לאנשים שגרו במלון, כי זאת הלוואה שיכולה לעזור לאנשים.

מיכאיל וישנפולסקי: הנכים לא מקבלים משכנתה, כי הבנקים מפחדים לתת להם כסף.

טטיאנה פולסקיד: יש משכנתה לנכים – 87,000 שקל.

טטיאנה פולסקיד: המשכנתה לנכים צריכה להיות אחוז מההכנסה שלו.

טטיאנה פולסקיד: צריך למצוא פתרון, כי עכשיו נותנים דירות למי שעלה לארץ ב-1990.

טטיאנה פולסקיד: זאת אומרת, עולה נכה שהגיע היום לארץ יקבל דירה בעוד עשר שנים, במקרה הטוב בשנת 2010.

טטיאנה פולסקיד: אנשים באים אלינו לעמותה ושואלים מה עם דירות?

טטיאנה פולסקיד: ואני עונה להם: תחזרו ותבואו בעוד עשר שנים ואולי אז תהיה לכם דירה.

טטיאנה פולסקיד: זאת בעיה של המדינה וצריכות להיות כמה דרכים כדי לפתור אותה.

נעמי בלומנטל: לכן גם הזמנו אתכם כדי לשמוע את הדברים.

נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת יורי שטרן מעלה בדרך-כלל את הבעיה של עולים נכים.

נעמי בלומנטל: אנחנו מכירים את נושא הדיור ואת הבעייתיות שלו וחיים אותו כבר כמה שנים.

נעמי בלומנטל: אתם חווים אותו קשה מאתנו.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לסכם, שכל חברי הכנסת של הוועדה נשב בפגרה עם נציגי משרד השיכון, משרד הקליטה ומשרד האוצר, ולאור הישיבה היום נראה מה כן ניתן לעשות לפחות בנושא של שכר-דירה, ואולי הגדלת משכנתאות.

נעמי בלומנטל: נשמע כעת את הביטוח הלאומי.

נעמי בלומנטל: אחת הבעיות שעלתה כאן, בעיקר על-ידי מיכאיל וישנפולסקי, היא היחס, השפה שבה מדברים, וחוסר מידע.

נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת בריילובסקי אמר שאולי כדאי שבוועדות רפואיות יהיה אולי נציג ציבור, כמו שבדירקטוריונים יש לנו נציגי ציבור.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שבפתח-תקוה יש בעיה קשה, ואולי גם במקומות אחרים, של יחס מזלזל, פוגע.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשמוע תשובה בקשר לשפה הרוסית.

נעמי בלומנטל: אנא תשובותייך הקונקרטיות גם לענין הקצבאות ותשלומים שונים, מה מגיע ומה לא, אבל גם כל מה שקשור ליחס, ולאור מה ששמענו בהחלט נמליץ שעובדי הביטוח הלאומי יעברו סדנאות, כדי שהיחס לעולים החדשים יהיה שונה.

נעמי בלומנטל: אולי הם לא מבינים מה זה עולה חדש.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

דליה יוגב: גם בין העובדים שלנו יש עולים חדשים כך שהם בוודאי מבינים אותם.

נעמי בלומנטל: לא בטוח.

נעמי בלומנטל: אולי לא מתייחסים אליהם יפה.

דליה יוגב: אנחנו בשנת שרות במוסד לביטוח לאומי, עם הפנים לקהל, עם הפנים לפונים.

דליה יוגב: שיפור השרות עובר כחוט השני בכל המחלקות.

דליה יוגב: אנחנו מאד משתדלים לתת יחס נאות ויפה, ואפילו בתקופה האחרונה העלינו הצעה שכמו שיש שרות ייעוץ לקשיש שנותן הכוונה והדרכה לקשיש, על-ידי מתנדבים, אולי נעמיד גם לנכים שרות ייעוץ כדי שהם יוכלו בעזרתו למלא טפסים ולתקשר יותר טוב.

דליה יוגב: כי חלק מהעובדים, לצערנו, לא מבינים רוסית או אמהארית, ואנחנו משתדלים בכל מקרה, כשיש בסניף כלשהו דובר רוסית, להזמין אותו.

דליה יוגב: בוועדות אנחנו מבקשים שאדם שאינו דובר עברית יביא אתו מישהו שיוכל לתרגם לרופא את הבעיות, וכך הרופא יעשה את האבחון.

דליה יוגב: אנחנו משתדלים לשמוע את הנכה ולהחתים אותו שהוא הציג את כל התלונות שלו, ששמעו אותו, והוא חותם על זה שהבינו אותו.

דליה יוגב: יש חוברות בכל הנושאים ברוסית, ואני יכולה לשלוח לוועדה חוברות כאלה.

דליה יוגב: בביטוח נכות ברור שיש חומר כתוב, גם בסניפים.

דליה יוגב: לאחרונה הוצאנו דף מידע, ומייד סניף מסוים לקח יוזמה ותרגם אותו לרוסית וסניף אחר לערבית, והפצנו אותו.

דליה יוגב: יש כמובן חוברות הסברה ואני אשלח לכם עותקים מהן.

דליה יוגב: בקשר לעבודה לפני הנכות ואחריה, ואם מושפעת קצבת הנכות מהעבודה הזאת, התשובה היא לא.

דליה יוגב: כי מי שמרוויח 10,000 שקל לפני הנכות ולאחר הנכות הוא לא יכול לעבוד עקב הנכות, הוא יקבל את הקצבה לפי השיעור האוניברסלי שקבוע בחוק.

דליה יוגב: להפך, למי שיש הכנסות שלא מעבודה אנחנו לא נותנים לו תוספת בעד התלויים בו, לעומת אדם שאין לו הכנסה, אנחנו נותנים לו את כל הקצבה.

דליה יוגב: כלומר, קצבת משפחה יכולה להגיע ל-61.5% מהשכר הממוצע במשק, כשאנחנו יודעים ששכר המינימום הוא הרבה פחות מזה.

דליה יוגב: נכון טוענים הנכים שקצבת היחיד, שעומדת על 26.75% מהשכר הממוצע במשק היא נמוכה, אבל למשפחה אנחנו מגיעים ל-61.5% עם ההטבות שמסביב.

דליה יוגב: אבל זה גם לנכים עולים וגם לנכים ותיקים.

דליה יוגב: כלומר, אדם שלא עבד בארץ יקבל כמו נכה עולה.

דליה יוגב: בקשר לפרוטוקולים, אני עובדת במשרד הראשי ולא שמעתי שלא שלחו פרוטוקול.

דליה יוגב: אנחנו לא שולחים את הפרוטוקול אוטומאטית, כי אנחנו מתעסקים עם מאסה מאד גדולה.

דליה יוגב: אנחנו משתדלים לשלוח את הפרוטוקול הרפואי לכל מי שמבקש, במקום, אפילו אם הוא מבקש זאת בטלפון, והוא יקבל אותו כעבור יומיים-שלושה לכתובתו.

מיכאיל וישנפולסקי: יומיים – שלושה?

מיכאיל וישנפולסקי: בפתח-תקווה מחכים שבועיים.

ד"ר מיכאל דור: היה גם מקרה שמישהו היה בוועדה רפואית לפני שמונה שנים ולקח לנו חודשיים למצוא את זה בכלל.

ד"ר מיכאל דור: זאת אומרת, יש זמן סביר.

נעמי בלומנטל: כנראה שבפתח-תקווה יש בעיה מיוחדת.

דליה יוגב: אני המדריכה של פתח-תקווה ואני מוכנה להעיד שיש שם בחורות מקסימות שמשתדלות מאד.

מיכאיל וישנפולסקי: יש שם בחורה בשם סמדר, ואיך היא מדברת?

מיכאיל וישנפולסקי: ! ויש שם עוד בחורה.

מיכאיל וישנפולסקי: אני יכול לשמוע הכל, אבל בפתח-תקווה יש בעיה מאד גדולה.

דליה יוגב: אני אנסה לדבר עם הפקידות שם.

דליה יוגב: אין שם מספיק דוברי רוסית, אבל העובדות שם הן טובות מאד.

דליה יוגב: בקשר לתשלומים לוועדות אנחנו קשורים לתקשי"ר.

דליה יוגב: רק אם הוועדה מתקיימת במרחק של מספר קילומטרים ממקום מגוריו של התובע אנחנו משלמים בעד הוצאות הנסיעה.

דליה יוגב: אם אדם גר בפתח-תקווה והוועדה בפתח-תקווה, אנחנו משלמים לפי התעריפים שבתקשי"ר.

דליה יוגב: מי שמגיע במונית ורופא מאשר שהוא לא יכול היה לבוא בתחבורה ציבורית, אנחנו משלמים אפילו בעד הוצאות נסיעה במונית.

דליה יוגב: הוצאות נסיעה משולמות לפי התקשי"ר.

דליה יוגב: בקשר למעבר מקצבת נכות לקצבת זקנה – קצבת נכות ניתנת למי שאיבד את הכושר שלו ואת היכולת שלו לעבוד ולהשתכר.

דליה יוגב: כאשר אדם מגיע לגיל הפנסיה, רובנו לא עובדים ומקבלים קצבת זקנה.

דליה יוגב: יש סעיף בחוק שאומר שנכה שקיבל קצבת נכות למעלה משנה, כאשר הוא עובר לקצבת זקנה הוא יקבל את אותו שיעור.

דליה יוגב: כלומר, אנחנו לא פוגעים בגובה הקצבה.

דליה יוגב: כי קצבת נכות היא 26.75% מהשכר הממוצע במשק.

דליה יוגב: התחלה של קצבת זקנה היא 16%.

דליה יוגב: כלומר, נכים כאלה היו צריכים לרדת ברמה דראסטית.

דליה יוגב: לכן, מי שקיבל קצבת נכות שנה ומעלה ממשיך ומקבל את אותו שיעור בקצבת הזקנה.

דליה יוגב: זה אמור לגבי כלל הנכים, גם הוותיק וגם עולה חדש.

דליה יוגב: מי שקיבל קצבת נכות פחות משנה, יקבל את קצבת הזקנה המגיעה לו, וקצבת הזקנה מורכבת משניים: 1.

דליה יוגב: הקצבה הבסיסית; 2.

דליה יוגב: בתוספת השלמת הכנסה.

דליה יוגב: הוועדה יושבת בבית-חולים מרכזי בארץ.

דליה יוגב: הרופאים של בתי החולים הם הרופאים שקובעים את הדעה הרפואית.

דליה יוגב: אינני יודעת אם לרופא שם יש אינטרס להגיד פחות או יותר.

דליה יוגב: הוא פועל לפי מומחיותו, לפי מיטב הבנתו ושיקול-דעתו.

נעמי בלומנטל: יש ועדות רפואיות שתמיד יהיו קשות והן תמיד "מאיימות" גם על ותיקים וגם על עולים חדשים.

נעמי בלומנטל: אני מעלה הרהור אולי להביא נציג מבחוץ.

דליה יוגב: אנחנו תמיד נותנים לקרוב או ידיד להיכנס ולשמוע.

דליה יוגב: הנכה יכול להביא אתו איש מיוחד – רופא שלו, ידיד, אח, בן זוג ואנחנו נותנים גם למבוטח וגם למלווה להשמיע את דברם.

מיכאל נודלמן: אם זה כל-כך טוב שקצבת זקנה וקצבת נכות הן אותו דבר, למה רוני ארד אומר שזה יעלה 20 מיליון שקל בשנה אם יהיה חוק שיאמר שרק קצבת נכות תהיה?

מיכאל נודלמן: למה זה כך?

דליה יוגב: הבסיס של קצבת נכות הוא יותר גבוה מהבסיס של קצבת זקנה.

דליה יוגב: קצבת נכות היא 26% מהשכר הממוצע במשק, עם הטבה סוציאלית.

דליה יוגב: השאלה מי זכאי להשלמת הכנסה וכנראה שהמעבר הזה עולה כסף.

נעמי בלומנטל: לגבי שכר-דירה כבר הוצאנו מכתבים ואני רוצה להודות למנהלת הוועדה ולמזכירה וגם דיברנו עם ישראל שוורץ.

נעמי בלומנטל: גם פנינו לחבר-הכנסת אלי גולדשמידט, יושב-ראש ועדת הכספים, לראות את העלות התקציבית של ההפרש כדי ששכר-הדירה יהיה קצת יותר הגיוני.

אלכסנדר צינקר: ותהיה ישיבה בפגרה בנושא הדיור.

נעמי בלומנטל: כן.

נעמי בלומנטל: תבדקו את הענין של פתח-תקווה ותודיעו לנו אם היחס השתנה.

נעמי בלומנטל: אם היחס לא השתנה, אנחנו נזמין אותם אלינו לוועדה.

דליה יוגב: אני אבדוק את זה אישית.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לכם.

נעמי בלומנטל: הישיבה נעולה.

נעמי בלומנטל: - - - - - - - -