ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 74, 2000-06-06 11:00

נעמי בלומנטל: אני פותחת את ישיבת ועדת העליה, הקליטה והתפוצות.

נעמי בלומנטל: אני רוצה בראש ובראשונה לברך את תושבי ירוחם, את ראש המועצה מוטי אביצרור, ונמצאים איתנו חברי הכנסת – חבר הכנסת אלכס צינקר מהסיעה הדמוקרטית, חבר הכנסת יצחק גאגולה מסיעת ש"ס, חבר הכנסת מיכאל נודלמן מישראל ביתנו-האיחוד הלאומי, וחבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לכם חברי הכנסת שבאתם לכאן.

נעמי בלומנטל: נמצאת איתנו מנהלת הוועדה, הגב' וילמה מאור, ויש עוד מהצוות.

נעמי בלומנטל: אנחנו שמחים להיות כאן, שמחים שאתם מארחים אותנו.

נעמי בלומנטל: הפתעתם אותנו עם שולחן ססגוני בצורה בלתי רגילה.

נעמי בלומנטל: אנחנו היינו רוצים להגיע למצב שבו עולה שמגיע לשדה התעופה בן-גוריון או לנמל חיפה, יאמר: אני רוצה לבוא לירוחם.

נעמי בלומנטל: הגענו לכאן היום במטרה לראות, יחד עם הרשות המקומית, עם משרדי הממשלה השונים שכולם מיוצגים כאן, איך אנחנו הופכים את ירוחם למקום הכי אטרקטיבי לעולים החדשים.

נעמי בלומנטל: זה המדד שלנו.

נעמי בלומנטל: לפיכך, קראנו קצת את חומר הרקע, ונשמח לשמוע מכם מה הבעיות העיקריות, ובוודאי נשמע גם על ההצלחות שיש בקליטת העליה.

נעמי בלומנטל: נתייחס במיוחד לבעיות, כדי לראות איך אנחנו יכולים, כוועדת כנסת, לסייע לכם.

נעמי בלומנטל: כאמור, אנחנו מגיעים לכאן במסגרת ישיבת ועדת העליה הקליטה והתפוצות.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שכתוצאה מן הישיבה הזאת, לפחות לחלק מהמצוקות נביא מענה, ונשמע גם את התשובות של משרדי הממשלה.

נעמי בלומנטל: אני שוב רוצה להודות לכם על קבלת הפנים היפה כל כך, ולאחל לכם הרבה הצלחה.

נעמי בלומנטל: מר אביצרור, נשמע ממך במה אנחנו יכולים לסייע בביקור שלנו כאן, ובכלל.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

מוטי אביצרור: ברוכים הבאים לירוחם.

מוטי אביצרור: ראשית, אני רוצה לברך את יושב ראש הכנסת על ההחלטה לקיים את ועדות הכנסת בנגב, ואני שמח שחה"כ בלומנטל בחרה לבוא לירוחם, יחד עם ועדת הקליטה.

מוטי אביצרור: אני חושב שאחד הנושאים החשובים ביותר, המרכזיים ביותר, אם אנחנו מסתכלים כשפנינו אל העתיד, הוא איך אנחנו קולטים עליה.

מוטי אביצרור: אחרי 52 שנה אנחנו עדיין בתהליך התהוות, בתהליך של קליטה, אם כי עדיין לא למדנו לקלוט עליה.

מוטי אביצרור: אני מברך את כל חברי הכנסת שהגיעו, ואני חושב שעשיתם מעשה נכון כשהגעתם לכאן, כי עצם הגעתכם לירוחם מוכיחה את כוונתכם הרצינית, ואני מקווה שמהדיון הזה נצא לפחות עם השאלות.

מוטי אביצרור: אני חושב שאנחנו עוד רחוקים מלהגיע לתשובות, אבל לפחות נדע לשאול את השאלות.

מוטי אביצרור: אם נדע לשאול את השאלות, ודאי שכל אחד מאתנו יחפש את הדרך לתת תשובות.

מוטי אביצרור: אני אישית רוצה להודות לכל השותפים שהגיעו.

מוטי אביצרור: הגיעו לכאן מנהלי מחוזות, ואני חושב שזה בהחלט כבוד גדול לנו.

מוטי אביצרור: אני רוצה להודות לכל אחד ואחד שבאו לכאן ומכבדים את המעמד.

מוטי אביצרור: אני חושב שללא כל ספק, העולים בירוחם יודעים להעריך וידעו להעריך את הגעתם של כל השותפים לנו.

מוטי אביצרור: אנחנו הכנו חוברת עבור כל מי שבא לכאן, והשתדלנו לתמצת את הנתונים של העולים ביחס לאוכלוסיה במקום.

מוטי אביצרור: נזהרנו מלכוון את הדיון, ואנחנו נזהרים מלנסות להעלות את הנקודות, כי היינו רוצים שזה יקרה ביחד איתנו כאן.

מוטי אביצרור: רקע קצר על ירוחם – ירוחם היא עיירת הפיתוח הראשונה שהוקמה בחבל ארץ זה בדרום.

מוטי אביצרור: היא הוקמה ב-1951.

מוטי אביצרור: מי שעקב אחרי ירוחם, רואה שבמהלך כל שנות קיומה, היא נאבקה על קיום.

מוטי אביצרור: היא לא נאבקה על איכות חיים, היא נאבקה בכלל על העניין של איך ממשיכים לקיים את היישוב הזה.

מוטי אביצרור: באיזשהו שלב, התחילה התרעומת, התחילו ההפגנות והתחיל הייאוש.

מוטי אביצרור: הייאוש הזה הוביל את התושבים לצאת נגד השלטון המרכזי, ולאחר מכן, במהלך השנים בנינו תרבות של תלות.

מוטי אביצרור: התלות הזו, כאן בירוחם, וגם בכל היישובים האחרים, היא השורש להיעדר המוטיבציה להאמין ביכולת שלנו, שאנחנו בכלל מסוגלים לעשות משהו.

מוטי אביצרור: בשנים האחרונות, בעצם כל מה שאנחנו מנסים לעשות, זה לקחת על עצמנו את האחריות, ולנסות לחולל שינויים.

מוטי אביצרור: אני חושב שירוחם הצליחה לחולל הרבה מאוד שינויים, אבל אני טוען שהשינויים שירוחם חוללה עד היום, בסך הכל מצביעים על זה שיש בעיה.

מוטי אביצרור: המהפכה, כמו שחה"כ בלומנטל אמרה, היא שכשעולה חדש יורד בנמל, ושואלים אותו לאן הוא רוצה, הוא יהיה מסוגל לבחור.

מוטי אביצרור: כאן בירוחם זה עוד לא קורה, כי בכלל לא מאפשרים לעולה לבחור.

מוטי אביצרור: גם אם הוא רוצה לבוא לירוחם, יש לו בעיה, כי אין בתים, ואף אחד לא בונה בירוחם – אין אף סיעה שמנהלת משא ומתן להסכם קואליציוני לבנות בתים בירוחם.

מוטי אביצרור: הדבר השני הוא שהדירות שהן הפוטנציאל לקליטת אוכלוסיה, הן דירות ברמה כל כך ירודה, שהסיכוי הוא שהאוכלוסיה שתגיע לפה, היא רק אוכלוסיה חלשה, ומדיניות המשרד היא להכוונה של אוכלוסיה חלשה לאזורים האלה.

מוטי אביצרור: עם כל הניסיון שלנו, לרצות להביא לכאן אוכלוסיה חזקה, אין לנו את הסיכוי הזה.

מוטי אביצרור: בצינורות המקובלים, האוכלוסיה שמוכוונת לאזור שלנו, היא אוכלוסיה חלשה.

מוטי אביצרור: אם נפתח ונראה את הנתונים בחוברת, יש לנו איזשהו פרדוקס כאן.

מוטי אביצרור: במקום שבו אנחנו נלחמנו שהדירות יהיו דירות במכירה חופשית, בחרו כאן עולים לקבוע את עתידם וגורלם, והאוכלוסיה נקלטה יפה, אוכלוסיה חזקה ואיכותית, משתלבת בתוך היישוב, לוקחת על עצמה את האחריות, ושותפה לתהליכים, בניגוד למצב שבו האוכלוסיה הגיעה לכאן תחת מדיניות הממשלה והמשרדים, ששלחו לכאן אוכלוסיה חלשה.

מוטי אביצרור: אם נעשה השוואה בתוך הנתונים, נגלה דבר מעניין.

מוטי אביצרור: יש לנו כ-9,587 תושבים, מתוכם 2,171 עולים.

מוטי אביצרור: בגילאים הקטנים, אחוז הילדים מגיל 0-13, זה 33% מקרב האוכלוסיה הוותיקה, לעומת 14% מקרב העולים.

מוטי אביצרור: אז אפשר לומר שקיבלנו אוכלוסיה שממוצע הילדים למשפחה הוא קטן, כי זוהי הנורמה, אבל בואו ננסה לראות מה קורה הלאה.

מוטי אביצרור: בגיל 46-60, אם יש לנו 10% מקרב האוכלוסיה הוותיקה, זה כבר 17% מקרב העולים.

מוטי אביצרור: אם אנחנו עולים לגיל 61 ומעלה, שימו לב מה קורה – 7% מקרב האוכלוסיה הוותיקה, אבל 19% מקרב העולים.

מיכאל נודלמן: למה אתה לא מתייחס לגילאי הביניים של 22-45 שבה זה דומה?

מוטי אביצרור: הלכתי על הקצוות.

מוטי אביצרור: מה בעצם קורה לנו כאן?

מוטי אביצרור: אנחנו קלטנו אוכלוסיה קשישה ואוכלוסיה מבוגרת, ונאלצנו להתמודד עם המצב.

מוטי אביצרור: אנחנו אוהבים את האוכלוסיה הקשישה, תומכים בה, וזוהי חובתנו המוסרית לשרת אותה, אבל לא קיבלנו אמצעים לכך.

מוטי אביצרור: זאת אומרת, זה מתוך האמצעים השוטפים של הרשות המקומית.

מוטי אביצרור: אם תשאלו את העולה הוותיק, הוא מאוד אוהב את ירוחם, כי אנחנו אומרים להם שאנחנו משפחה אחת, וזו בעצם המדיניות שבה אנחנו צועדים.

מוטי אביצרור: אם אנחנו הולכים לגילאי 46-60, זה לא פשוט.

מוטי אביצרור: לא פשוט לקלוט פה עולה חדש, ואם הוא מהנדס זה עוד יותר גרוע, כי הוא מתוסכל, והוא צריך לעבור הכשרה, וההכשרות הן לא אקדמיות, אלא הן ספציפיות.

מוטי אביצרור: הדברים לא פשוטים, הם מורכבים.

מוטי אביצרור: כשנכנס לתוך מערכת החינוך, נגלה בדלנות שהיא לא פשוטה בהתמודדות היומיומית שלנו.

מוטי אביצרור: אנחנו מאוד מאמינים בכל ילד, ורוצים שכל ילד יצליח, אבל קשה לנו להוביל כל אחד ואחד, ברמת המימון שיש לנו.

מוטי אביצרור: הייתי מאוד רוצה שהדיון שהוא דיון פתוח, יהיה כזה שניקח בו דוגמאות מרמת השטח.

מוטי אביצרור: יש לנו פה עולים חדשים שכבר הפכו להיות חלק מן המובילים בירוחם, והם נושאים על גבם את האחריות.

מוטי אביצרור: יושבת איתנו רכזת הקליטה, שארגנה פה את כל היום הזה, ואנחנו צריכים להודות לה על כך.

מוטי אביצרור: אני חושב שהיא עושה פה עבודת קודש.

מוטי אביצרור: מי שיחולל את השינוי הם התושבים, והם מחוללים את השינוי.

מוטי אביצרור: צריך להבין שמה שרואים משם זה לא מה שקורה כאן, ומה שרואים מכאן, זה לא בדיוק מה שקורה שם.

מוטי אביצרור: יש פערים גדולים מאוד בתהליכי חשיבה, בתהליכי חיפוש הפתרונות והצעת הפתרונות, והגיע הזמן להתחבר לרמת השטח, ולראות האם ההחלטות שמתקבלות בכנסת, מובילות את השינוי שכולנו מייחלים לו.

מוטי אביצרור: הדוגמא הטובה ביותר שאני רוצה להביא לצורך העניין, היא בנושא שבו אנחנו נמצאים במצב מאוד לא פשוט, במצב שבו יצרנו פריצת דרך מאוד משמעותית בחינוך, אבל אנחנו נמצאים בדילמה קשה ובעייתית, שבה אנחנו צריכים לעבור לשלב הבא, ליצור אינטגרציה בין האוכלוסיה העולה לוותיקה.

מוטי אביצרור: לאוכלוסיה העולה יש דרישות מיוחדות, שאני שמח שהן קיימות, הן ישדרגו את כל היישוב, אבל אין לנו את היכולת לתת את המענה, ואנחנו מצויים במצב שבו אנחנו מחפשים את הפתרונות והדרכים להביא את המשאבים.

מוטי אביצרור: אני חושב שגם הוכחנו הלכה למעשה את היכולת שלנו לעשות.

מוטי אביצרור: היישוב הזה כולו מוכן לחולל את השינוי.

מוטי אביצרור: אני חושב שלא היינו צריכים דו"ח מבקר המדינה, כדי שהתהליך הזה יתחיל.

מוטי אביצרור: אני חושב שכל ממשלות ישראל פשעו בעניין הזה.

מוטי אביצרור: הן הזניחו את חבל הארץ הזה שיש עליו קונצנזוס רחב מאוד, וכשכולם מסכימים, אז על הסכמות לא מתווכחים, ושמים אותנו בצד.

מוטי אביצרור: אני חושב שהגיע הזמן שנרים את הדגל הזה, לא רק ברמת הדיון פה.

מוטי אביצרור: הייתי רוצה לדעת לקראת מה אנחנו הולכים, ולאילו מפגשים נוספים אנחנו רוצים ללכת, מי יעקוב אחרי ההצעות וההחלטות שיהיו, באיזו צורה נעשה את זה, אילו כלי מדידה אנחנו בונים לעצמנו, כדי שבאמת נוכיח שאנחנו הולכים לחולל שינוי, תחת המשימות שהוצגו.

מוטי אביצרור: אני חושב שבסופו של דבר, התהליך צריך להיות דרך התושב, דרך הילד, דרך המשפחה , דרך ראשי המשפחה, דרך אותו קשיש, ודרך אותם תושבים שהם המנהלים שלנו כנבחרים.

מוטי אביצרור: אנחנו צריכים לשרת אותם, והם צריכים לתת לנו את הציון.

מוטי אביצרור: הגיע הזמן שנשנה את השינוי הזה ברמה הפנימית שלנו, ונציב את אותן מטרות.

מוטי אביצרור: הייתי מאוד רוצה לדעת עם איזו בשורה אנחנו יוצאים, כי כגודל הציפיות, גודל האכזבות, לאורך כל ההסטוריה.

מוטי אביצרור: הגיע הזמן שכשחבר כנסת יצהיר פה הצהרה, אני אהיה מחובר אליו בכנסת, ולוודא שהוא מלווה אותי באותם תהליכים שבהם אנחנו מקדמים יחד את העניינים.

מוטי אביצרור: אחרת, אנחנו נמצא במצב של אפתיה, של אדישות מוחלטת.

נעמי בלומנטל: תודה רבה, מר אביצרור, על התמונה היפה שציירת.

נעמי בלומנטל: אני זוכרת שהיינו לא מזמן כאן בדרום, ומישהו אמר:

נעמי בלומנטל: נמאס לנו להיות תמיד אלה מעיירות הפיתוח שמבקשים ומבקשים.

נעמי בלומנטל: ובאמת, המשימה המשותפת לכולנו, היא שנפעל יחד לשם כך שירוחם תהיה עיר מצויינת, ואני רוצה לומר, כדי שלא תהיה אכזבה גדולה יותר מדיי, אני מקווה שלא תהיה, והמגמה שלנו היא להעלות את הדברים כאן על סדר היום, להציב לפנינו מטרות, ואנחנו, יחד עם חברי הוועדה, נהיה אלה שנעקוב אחר יישום ההחלטות האלה.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שנגיע למצב שנקבל החלטות, ויכול להיות שנגיע למצב שנצטרך עוד ישיבה, כדי לברר מה הבעיות.

נעמי בלומנטל: בהחלט הצגת יפה מאוד את התמונה שהייתם רוצים שתהיה מצד אחד אינטרגרציה, ומצד שני לאפשר לכולם ביחד את ההתקדמות המקסימלית.

נעמי בלומנטל: נשמע את חברי הכנסת, ואחר כך את נציגי העולים והמשרדים הממשלתיים.

ויקטור בריילובסקי: השאלה שלי היא מה הבסיס הכלכלי של ירוחם, איזה סוג של מקומות עבודה יש פה.

מוטי אביצרור: השאלה היא נכונה.

מוטי אביצרור: הגיע הזמן לעשות הפרדה מוחלטת בין רצון של תושב לגור ביישוב שנותן שירותים מוניציפליים, לבין התעסוקה.

מוטי אביצרור: הבעיה של ירוחם איננה תעסוקה.

מוטי אביצרור: ירוחם יושבת בלב ליבו של אזור התעשיה הכי גדול בנגב.

מוטי אביצרור: דרומה מאיתנו ישנו קמ"ג, פארק תמד, חפר כימיקלים, ים המלח, צפונה מאיתנו, עשר דקות מכאן, ישנה רמת חובב, ובתוך היישוב ישנו מפעל אגיס לקוסמטיקה ותרופות, שמעסיק 300 עובדים כאן, ובקונצרן כולו כ-1,800 עובדים.

מוטי אביצרור: ברמת חובב יש לו את כימאגיס.

מוטי אביצרור: יש לנו את נגב קרמיקה, שמעסיק 110 עובדים, ברנד שמעסיק 140 עובדים, שזה מפעל המתכת הכי גדול בארץ, פניציה ירוחם עם 230 עובדים, ואקרשטיין, שמעסיק 140 עובדים.

מוטי אביצרור: אני טוען שהבעיה איננה תעסוקה.

מוטי אביצרור: הבעיה היא שההסטוריה של ירוחם היתה שרמת ההון האנושי היתה כל כך נמוכה, שלא לקחו מירוחם עובדים לקמ"ג ולכל האזור, והיום, כדי לשנות את זה, יש חסמים שצריך לשחרר אותם, ונדון בהם אחר כך.

מיכאל נודלמן: בניירות האלה כתוב שיש 11% מובטלים, ומתוכם 25% הם עולים, כלומר, יותר מהממוצע בארץ.

מוטי אביצרור: אמת.

מיכאל נודלמן: ואתה אומר שהכל בסדר.

מוטי אביצרור: לא אמרתי שהכל בסדר.

מוטי אביצרור: אני אחדד את הנקודה.

מוטי אביצרור: אני טוען שבעקבות התהליך ההסטורי, למשל כשקמ"ג קמה, רצו שדימונה תהיה העיר של אותם עובדים, ומירוחם לקחו שני אוטובוסים, וכל השאר מבאר-שבע.

מוטי אביצרור: אם עובד רוצה להתקבל לקמ"ג, יש לו בעיה של הסעה לקמ"ג.

מוטי אביצרור: אם עובד רוצה להתקבל לרמת חובב, שזה עשר דקות מכאן, אין לי הסעות, כי באותה תקופה שהקימו את האזורים האלה, לא היו אנשים מתאימים לאותו מקום.

מוטי אביצרור: היום, כשיש אנשים מתאימים, המדינה צריכה לתת הזדמנות שווה לעובד בשלב ראשון.

מוטי אביצרור: אחר כך הכדאיות הכלכלית כבר תתפתח.

מוטי אביצרור: היום מדינת ישראל מסבסדת את אגד, והיא מסבסדת את הקונצרן ולא את העובד, ועל ידי זה שאין הסעה לרמת חובב, אז אין לי עובדים ברמת חובב.

מוטי אביצרור: יכולים להיות לי מהנדסי כימיה מצויינים שהגיעו מרוסיה, אבל אין להם הסעה, אז הם לא יתקבלו לעבוד שם.

מוטי אביצרור: כך שיש חסם גדול מאוד לאזורי התעשייה האזוריים, שאין להם את גורם ההסעה.

מוטי אביצרור: דבר שני הוא התאמת העובד למקום העבודה.

מוטי אביצרור: כל נושא ההכשרות הוא בעייתי מאוד, ואיננו תואם את המדיניות של לאן רוצים להוביל, ולאילו מטרות, ואיך אני לוקח עובד ממצב א' ומביא אותו למצב ב', כדי שהוא יתקבל לעבודה.

מוטי אביצרור: יש שם גם בעיה.

מיכאל נודלמן: אני מסכים איתך שבגיל 61 יש גידול משמעותי, ואני מכיר את השיטה של משרד הרווחה, שלא נותנים תוספת.

מיכאל נודלמן: איך אפשר להשוות כמה אתם קיבלתם וכמה חסר?

מוטי אביצרור: יושבת פה מנהלת המחוז של משרד הקליטה, הגב' בת-שבע ראובני, ובהחלט היא יכולה לתת לך תשובה.

מוטי אביצרור: אני לא רוצה להגיד לך למשל איזה הערות אנחנו מקבלים משיקום שכונות, שבו אני מקצה כסף לאוכלוסיה קשישה, כי אין לי ברירה.

מוטי אביצרור: אני חייב לתת להם מענה, והם כותבים לי שהכסף מיועד לאוכלוסיות אחרות, והגיע הזמן שתשנו את זה, אבל הם רק לא הבינו שהמצב הולך ומחריף, כי אני מקבל לירוחם אוכלוסיה יותר מבוגרת, ויש עליי מעמסה גדולה יותר, ואני צריך לטפל בהם.

מוטי אביצרור: יש דבר אחד שאנחנו כן עושים, ואני שמח שמשרד המסחר והתעשיה הלך אתנו בעניין זה.

מוטי אביצרור: אני רוצה להאריך את תוחלת החיים לאוכלוסיה הזאת.

מוטי אביצרור: הארכת תוחלת החיים, זה גם לאפשר להם להיות יצרנים גם בגיל כזה.

מוטי אביצרור: הפכנו מועדון למרכז תעסוקה עבור אותה אוכלוסיה, כדי לתת להם תעסוקה, ולאפשר להם הכנסה נוספת.

מוטי אביצרור: זו אחת הפעולות שעשינו, אבל חסרים לנו תקציבים.

יצחק גאגולה: אדוני ראש העיר, לא התייחסת לנושא של מטופלים בשירותי הרווחה, ואני רואה פה מספר מאוד מאוד גבוה, יחסית למה שקורה בארץ בערים אחרות.

יצחק גאגולה: הייתי רוצה לדעת כיצד אתם מתמודדים עם זה, מה המצב בכלל, והאם תוכל לתת סקירה בנושא הזה.

מוטי אביצרור: ממשרד העבודה וגם הנציגים שלי יתנו לך תשובה, אבל אני רוצה להגיד לך שהמצב הוא כל כך קשה, שאני יכול לומר שהנתונים לפחות לאתמול, הם שפקידת הסעד שלנו עסוקה רק עם האוכלוסיה העולה כרגע.

מוטי אביצרור: יש פה איזשהו פרדוקס, כי אוכלוסיה עולה שמקבלת טיפול, היא גם רוצה להגיע לאותו מקום.

מוטי אביצרור: מאוד רוצים להגיע לכאן, אבל אלה אוכלוסיות שמחוברות למשפחות אחרות שמקבלות טיפול, ואלה אוכלוסיות חלשות.

מוטי אביצרור: אנחנו לא יכולים שלא לתת להם את הטיפול המגיע להם, וזה עולה הרבה מאוד לרשות המקומית, ואנחנו לא יכולים שלא לממן את זה מתוך הרשות, ואנחנו יודעים שזאת אחת הבעיות שיש בתוכנו.

נעמי בלומנטל: אגב, גם לנו, לחברי הכנסת, ישנה אותה בעיה, כי דווקא אלה שנענים לפניות ציבור, מתחילים לקבל יותר ויותר פניות.

נעמי בלומנטל: חה"כ צינקר, בבקשה.

אלכסנדר צינקר: עם כל הכבוד לירוחם, אני חושב שבעיית קליטת העליה היא בעיה של רוב הערים בנגב.

אלכסנדר צינקר: טוב שיש פה נציגים ממחוז הנגב.

אלכסנדר צינקר: רציתי לשמוע איזה בעיות יש ממש בנגב, ואיזה בעיות ספציפיות לירוחם.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: נשמע עכשיו את העולים.

נעמי בלומנטל: הגב' אנה לשיביצקי, בבקשה.

אנה לשיביצקי: אני ראש מדור עולים באגף הרווחה.

אנה לשיביצקי: ברוכים הבאים לירוחם.

אנה לשיביצקי: ברגע שאתם פה, זה סימן שעירנו חשובה לכם, ובאתם להכיר אותנו ולעזור לנו לפתור את הבעיות שאנחנו נתקלים בהן.

אנה לשיביצקי: מי שהיה פה לפני כמה שנים, יכול לראות את השינויים, את ההתפתחות של עירנו, אפילו בכניסה לירוחם, ברחוב הראשי, בשכונות החדשות שנבנו.

אנה לשיביצקי: אני עליתי בשנת 1991, ובדרך משדה התעופה לירוחם, ראיתי רק מדבר וגמלים, וכשהגעתי לפה, החלטתי שאעזוב את המקום, שאני לא מסוגלת להיות בו.

אנה לשיביצקי: אבל עכשיו אני מאוד מרוצה ששיניתי את החלטתי, ופגשתי פה אנשים מאוד נחמדים, חמים וחכמים, שבמשך ארבעים שנה ברוסיה, לא פגשתי כמותם.

אנה לשיביצקי: אני רוצה לספר לכם קצת על המשפחה שלי, שאולי זו לא דוגמא, אבל אולי זו כן דוגמא.

אנה לשיביצקי: בני סיים פה את המכללה הטכנולוגית בהצטיינות, ועבד עם פרופסור מארצות הברית באוניברסיטה, וקיבל המלצה לעבודה במפעל כימי בכל הארץ, איפה שהוא רוצה.

אנה לשיביצקי: והוא דווקא החליט על ירוחם, וקנה פה בית.

אנה לשיביצקי: הוא עובד עכשיו באגיס, במעבדה, ולפני שבועיים הוא קיבל אפילו תפקיד חדש, ראש צוות במעבדה.

אנה לשיביצקי: זה סימן שיש התפתחות בעירנו, אבל צריך אולי קצת לעזור לנו בתקציבים.

אנה לשיביצקי: הגיעה גם אוכלוסיה חזקה שגרה בשכונות החדשות, שבהן היא קנתה את הדירות, לפי הבחירה שלה.

אנה לשיביצקי: הגיעו גם פרופסורים שאחד מהם יושב פה, מהנדסים, מורים, בעלי עסקים.

אנה לשיביצקי: בשנה האחרונה פנו ליחידה הכלכלית 37 יזמים עולים שרוצים לפתוח עסקים.

אנה לשיביצקי: תשעה מהם קיבלו הלוואה מקרן מעסיק, וחמישה מתוכם כבר הקימו את העסקים באזור.

אנה לשיביצקי: אבל יש לנו אוכלוסיה מאוד חלשה, שהגיעו בגלל שהיו פה דירות פנויות, והגיעו הרבה קשישים ומשפחות חד-הוריות שחייבים לקבל טיפול מיוחד.

אנה לשיביצקי: התקציבים לא תמיד מאפשרים לנו לעשות את הטיפולים.

נעמי בלומנטל: הייתי אומרת שנחלק את הישיבה לשלוש אוכלוסיות של עולים.

נעמי בלומנטל: אוכלוסיה אחת היא של הקשים יותר, ביניהם הקשישים, מבחינת דיור ותעסוקה וגם מועדונים לקשישים, כלומר, איך אפשר לסייע לאוכלוסיה שקשה לה יותר.

נעמי בלומנטל: חלק אחר בישיבה הייתי מקדישה לנושא החינוך, ואני רואה שהגיעה הגב' שיפר, שהיא אחראית על כל הנושא של החינוך וקליטת עליה.

נעמי בלומנטל: אני מודה לך שהגעת לכאן, ומכל משרדי הממשלה אתם הבאתם לכאן את הצוות הבכיר ביותר.

נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לראות מה ניתן לעשות מבחינת החינוך, מבחינת השילוב ומתן האפשרות של הילדים לרוץ קדימה.

נעמי בלומנטל: אני זוכרת שבאחת הוועדות, אחד מחברי הכנסת אמר שבנו אמר לו: אני דווקא לא רע במתימטיקה, אני שני אחרי ולדימיר.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, זה ברור שולדימיר הוא הכי טוב במתימטיקה, אבל אני הגעתי למצב שאני שני אחריו.

נעמי בלומנטל: יש לי רושם שגם כאן העולים החדשים יכולים לרוץ קדימה.

נעמי בלומנטל: הצד הפחות נוח בחינוך הוא בעיית הנשירה, בעיות הסמים, ונבחן מה ניתן לעשות בנושא הזה.

נעמי בלומנטל: הנושא השלישי הוא מה שעלה זה עתה, נושא תעסוקה וקידום.

נעמי בלומנטל: בתעסוקה נבדוק איך אפשר להעסיק את אלה שלא מועסקים, וזה מתקשר למה שהעלית בנושא בעיות ההסעות, וכו'.

נעמי בלומנטל: בנושא התעסוקה נדון גם באוכלוסיה החזקה יותר.

נעמי בלומנטל: רציתי לשאול לעניין הזה, איך אפשר היה לעשות שילוב עם מדרשת שדה בוקר שנמצאת לידכם, הן מבחינת הפרופסורים, והם מבחינת התלמידים.

נעמי בלומנטל: ייתכן שאפשר ליזום משהו שיהיה בשיתוף עם המקומיים ועם אנשי מדרשת שדה בוקר, ואולי גם אנחנו נוכל לסייע בעניין.

נעמי בלומנטל: הרבה שנים הייתי בקשר עם ראש מדרשת שדה בוקר, ובמה שתמצאו לנכון, אנחנו כאן כדי לסייע לכם כפי שתכוונו אותנו.

נעמי בלומנטל: פרופ' יורי רוזנפלד, בבקשה.

יורי רוזנפלד: הגעתי לכאן באופן אקראי.

יורי רוזנפלד: עליתי והגעתי לחיפה, ואחר כך קיבלתי עבודה כחוקר באוניברסיטת בן-גוריון, ואחר כך עם חבר שלי שהוא פרופ' למתימטיקה באוניברסיטת בן-גוריון, בנינו בית בשכונה חדשה.

יורי רוזנפלד: הוא נשאר באוניברסיטה, ואני עכשיו איש עסקים.

יורי רוזנפלד: יש לי חברת היי-טק, ואני עומד להעביר אותה לירוחם.

יורי רוזנפלד: למר אביצרור היו ספקות האם יכולה להתקיים כאן חברת היי-טק, אבל הסברתי שיש היי-טק שלא דורש דברים כבדים, וכיזמים של החברה, עברנו דרך החממה הטכנולוגית, כאן על יד הקמ"ג.

יורי רוזנפלד: יש לי קשר לכל שלושת הנושאים שציינת.

יורי רוזנפלד: אני חבר ועדת ההיגוי לחינוך, גם כי כל חיי הייתי מרצה, והתחום הזה מעניין אותי.

יורי רוזנפלד: אני יכול להגיד שעשו המון דברים.

יורי רוזנפלד: לצערי, לא יכולתי כל כך להשתתף.

יורי רוזנפלד: בחברה שאני עומד להעביר לכאן, יש לפחות חמישה דוקטורים ופרופסורים בתחומים שונים, אחד מהם פרופסור ישראלי.

יורי רוזנפלד: שאלו אותי האם אפשר להזמין למשל מבית הספר תלמידים שייראו משהו.

יורי רוזנפלד: אמרתי שבהתחלה זה קשה, אבל אפשר להזמין פרופסורים מאתנו לעשות הרצאות בבית הספר, לספר עד כמה זה מעניין, ומה הדרך, ברמה די גבוהה.

יורי רוזנפלד: בתי סיימה כאן את בית הספר, והיא עכשיו מסיימת תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת בן גוריון, וקיבלה פרס רקטור.

יורי רוזנפלד: היא היתה מרוצה מבית הספר הזה כאן.

יורי רוזנפלד: היינו גם בבית הספר מעיין בבאר-שבע, והיא היתה הרבה יותר מרוצה מהמורים בבית הספר בירוחם.

יורי רוזנפלד: השאלה הראשונה של העולים כשהם באים היא מה עם בית הספר, מה רמת החינוך כאן, מה יקבלו הילדים.

יורי רוזנפלד: השאלה השניה קשורה למקום התעסוקה, איפה לעבוד.

יורי רוזנפלד: כולם מבינים שאלה שאלות הרבה יותר קשות, וזמנים הרבה יותר רציניים, ותוכניות רציניות.

יורי רוזנפלד: גם כאן אפשר לעשות משהו.

יורי רוזנפלד: אפילו אם יוצאים מכאן ילדים עם השכלה התחלתית טובה, זה טוב לכל המדינה, והם ירצו לחזור ברגע שהם יקבלו כאן עבודה מעניינת ברמה שלהם.

יורי רוזנפלד: אפשר לעשות, יש דברים יותר כבדים, ויש דברים שכבר עשו.

יורי רוזנפלד: עם עזרת

יורי רוזנפלד: כם אנחנו נעשה את זה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: הגב' שיפר, אני רוצה לשמוע האם יש כאן תוכניות בעניין החינוך, כדי להציג תמונה טובה בפני העולה שמגיע, וגם מה לגבי נשירה מבית הספר, בעיות של סמים, וכו'.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

רחל שיפר: אני חושבת שחשוב מאוד לפתוח דווקא בציון המודעות הגבוהה של אנשי היישוב לחשיבותו של החינוך ומקומו.

רחל שיפר: בעקבות המודעות הזו, נכנסנו בתוכניות התערבות שונות בבתי הספר, באמצעות מגשרים, וגם המורות החיילות, והתוכניות האלה הביאו, על פי הדיווחים האחרונים מהיועצת החינוכית בבית הספר ספיר, לשיפור משמעותי מאוד באקלים הבית-ספרי, ולטשטוש הבדלנות, כפי שראש העיר ציין.

רחל שיפר: הדברים האלה לא נעלמים ביום אחד, אבל בהחלט ראוי לציין שיש שיפור ניכר.

רחל שיפר: סך הכל, בשלושת בתי הספר בעיר, המקיף, שאני כוללת בו גם את חטיבת הביניים, הממלכתי והממלכתי-דתי, יש 193 תלמידים עולים מהעשור האחרון.

רחל שיפר: אני מודעת לזה שרק 18% מהם זכאים לשעות עזר, כלומר, פחות מ-10%.

רחל שיפר: אני מבטיחה שלקראת שנה הבאה נעשה שיפור בהקצאה מיוחדת שניתן, כדי לעזור לילדים שלא הדביקו את הפער ברכישת השפה העברית בטווח של השנתיים שהם היו זכאים לעזרה.

רחל שיפר: 91% לא זכאים, וחלקם עלולים ליפול בין הכסאות, ולהגדיל את הפערים שנבעו מכך שהם לא קלטו את השפה ברמה של כמעט שפת אם.

רחל שיפר: זה בתחום הלימודי.

רחל שיפר: הבנתי שרכזת הקליטה ביקשה תקן למורה לעברית, ואני מיד מתייחסת באופן אופרטיבי שבתוספת השעות, נוכל לשפר את המצב ביסודי ובחטיבת הביניים.

רחל שיפר: זה בהקשר הלימודי.

רחל שיפר: בנושא הכואב יותר, של הנשירה, על כל ילד שעוזב את בית הספר לפני שהוא מסיים את חוק לימודיו, זה כואב.

רחל שיפר: על פי הדיווחים שלנו, כלומר, המיכון במערכת החינוך בירושלים, מתוך 15 תלמידים שנשרו, שבעה הם עולים, כלומר, כמחצית.

רחל שיפר: שלושה מתוך השבעה הם ילידי 1982, כלומר הם בני 18 והיו אמורים ללמוד עכשיו בשמינית.

רחל שיפר: אנחנו לא יודעים למעשה מה הם עושים.

רחל שיפר: אני לא רוצה להטביע סטיגמה או חותמת, אבל הפרק של שתיית אלכוהול ושימוש בסמים, עלה באופן מאוד בולט בדפי הרקע שקיבלנו, וזה פרק של אגף מיוחד במשרד, שפ"י – השירות הפסיכולוגי ייעוצי, שעושה בנושא הזה פעולות.

רחל שיפר: הייתי רוצה, אם אפשר, לשמוע מכם על מקרים, על היקף התופעה כאן, ולא רק להגיד שזו תופעה, משום שבעניין של הנשירה, צריך לעשות משהו שלא יהיו גם שבעה ילדים נושרים, אבל המצב של הרוב הגדול של הילדים, כלומר, למעלה מ-90% הוא טוב, אם לא יותר מזה, גם מן הבחינה הלימודית.

מוטי אביצרור: אני רוצה להתייחס פה למשהו בנושא החינוך.

מוטי אביצרור: אמרתי גם לשר שאולי המהפכה שמופיעה הרבה לאחרונה בסיקור עיתונאי שעשינו בירוחם, זאת איננה מהפכה, אלא שהצבענו על הבעיה.

מוטי אביצרור: ישנה בעיה במערכת החינוך במדינת ישראל, והצגתי בפניו תוכנית שבעצם אושרה על ידיו כמודל לאומי, להביא כל ילד להצלחה.

מוטי אביצרור: כרגע אנחנו בתהליכים איך לבצע אותה.

מוטי אביצרור: הבעיה היא שבתהליך צמצום הפערים, זה לא רק איפה מוסיפים, זה גם איך מאזנים.

מוטי אביצרור: לא יעלה על הדעת שמשרד שמוביל לצמצום פערים, מנציח את הבדלנות.

מוטי אביצרור: יכול להיות שמערכות חינוך נפרדות שנותנות תגבורים, או מדעים לילדי עולים, זה יפה אזורית, אבל לא יכול להיות שמשרד חינוך נותן אישור להקמה של בית ספר כזה ביישוב קטן.

מוטי אביצרור: לא יכול להיות שאני כראש רשות מעלה את זה, ומשרד החינוך מאשר את זה.

מוטי אביצרור: יש פה בעיה שאנחנו צריכים להתמודד איתה ביחד, כי אם לא, מחר בבוקר יקום בית ספר למרוקאים, ולהודים, וכו'.

נעמי בלומנטל: לא כל כך ברור למה הכוונה.

מוטי אביצרור: אם בונים תוכנית של פנימיות יום למצויינות, כמו שיש פנימיות יום לילדים חלשים, לצמצום פערים, אין לי בעיה עם זה, ואז על ידי זה אנחנו יוצרים ראש חץ למובילים, ועל ידי זה אני נותן מענה בבית ספר גם לחזקים וגם לחלשים.

נעמי בלומנטל: אתה בעד שתהיה כיתת מצויינות?

מוטי אביצרור: אני מדבר כרגע על פתיחת בתי ספר נפרדים, שהם תחת כותרת עולים.

מוטי אביצרור: יושב לידי ממלא מקומי, ודעתו שונה משלי.

מוטי אביצרור: אני מאמין באמונה שלמה בדרך של ייצוג כל ילד ביכולתו, וגם אם מחר בבוקר זה יגרום לי ללכת הביתה, אני אלך הביתה, אבל אני חייב לייצג כל ילד וילד.

מוטי אביצרור: אני לא יכול לפתח תרבות של בדלנות.

מוטי אביצרור: אני שואל איפה פה משרד החינוך.

מוטי אביצרור: אני אומר לכם שאם המצב יירד לרמה של היישוב, ראש רשות לא יכול להתמודד עם זה.

יצחק גאגולה: למה אתה מתכוון בבדלנות?

יצחק גאגולה: האם חרדי זה נקרא בדלנות?

מוטי אביצרור: חלילה.

מוטי אביצרור: הקהילה החרדית חיה פה, והיא חלק מהשלטון במקום.

מוטי אביצרור: אני מתכוון למשהו אחר לגמרי.

מוטי אביצרור: אתה רוצה ללמד יהדות?

מוטי אביצרור: לך לבית הספר הממלכתי ותלמד יהדות, תלמד אהבת המקום, אהבה בין אדם לאדם.

מוטי אביצרור: תכניס את הערכים פנימה, ואל תעשה הפרדה תחת כותרת של עולה.

מוטי אביצרור: זה דבר חמור מאוד, זה גורם ליצירת פערים.

מוטי אביצרור: לא יכול להיות שבאותו משרד רוצים לצמצם פערים, ומצד שני מנציחים אותם.

מוטי אביצרור: מחר בבוקר יבוא אדם ויגיד לראש הממשלה שהוא יתן לו מיליארד שקל, בתנאי שראש הממשלה ייתן לו לעשות פעולה שנוגדת את תהליך האינטגרציה.

מוטי אביצרור: ראש הממשלה צריך להסכים לזה?

מוטי אביצרור: ישנה רשת "שובו", והיא מאושרת על ידי משרד החינוך.

מוטי אביצרור: אם אתה רוצה, תפתח מסגרת של אחר צהריים ב"שובו", אין לי בעיה עם זה, ואז תתן שם תגבורים לימודיים, אבל אל תפתח אותה בבוקר כמסגרת נפרדת.

מוטי אביצרור: זה תהליך שיוציא את המשפחות האלה גם מפה אחר כך.

מוטי אביצרור: אני נזהר מאוד מלדבר על חילונים וחרדים, כי אני לא רוצה להכנס לסוגייה הזו.

מוטי אביצרור: אני מדבר על ההפרדה תחת כותרת שהיא מאוד בעייתית.

מוטי אביצרור: אני חושב שזו סוגייה שצריך להתמודד איתה, ולא דומה בית ספר אזורי, לרמה של בית ספר מקומי בתוך יישוב.

מוטי אביצרור: זה דיון נפרד.

מוטי אביצרור: אני מדבר על הרמה המקומית שלנו, שבה אסור לתת לתהליכים כאלה להתקיים.

מוטי אביצרור: זה לא התפקיד שלי כראש רשות להתמודד עם זה.

מוטי אביצרור: התפקיד שלי אחר.

נעמי בלומנטל: אפילו שמר אביצרור ניסה לומר את הדברים בזהירות, נדמה לי שהבעיה היא שיש לחץ של הורים שרוצים שילדיהם יילכו למסגרת בדלנית, ואז היא פחות אינטגרטיבית, וזה גורם כאן לבעיה פנימית, שכאילו יש ילדים כאלה ויש ילדים כאלה.

נעמי בלומנטל: זאת בעיה אמיתית שאתם צריכים להתמודד איתה במקום.

נעמי בלומנטל: אתם יכולים להנחות אותנו מהם הכיוונים שהחלטתם לקחת.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שיש ויכוח פנימי כאן לגבי איזה כיוון לקחת.

מוטי אביצרור: אין ויכוח פנימי.

נעמי בלומנטל: אני לא מומחית גדולה בחינוך, אבל אני שואלת את עצמי, אם יש ילד מצטיין, האם אני מוציא אותו מהמערכת ושם אותו בכיתה נפרדת של מצטיינים, ואז אני נותן לו את מירב האפשרויות, אבל כל שאר הילדים כאילו נדחקים לאחור, או שאני מנסה יחד איתו למשוך את כולם למעלה.

נעמי בלומנטל: זאת שאלה.

מוטי אביצרור: כמו ששר החינוך קיבל החלטה אמיצה לחזק את יישובי הפיתוח בזה שילדים לא יצאו למסגרות בחוץ, אני חושב שהוא צריך לקבל גם החלטות אמיצות בעניין, שאם יש כרגע קבוצת עולים שרוצה יותר תגבור לימודי בתחומי המדעים, הוא צריך לאפשר את זה במסגרת בתי הספר, כדי לחזק את בתי הספר, ולא לאפשר מסגרות נפרדות בתוך יישובים.

מוטי בטיטו: הנושא של "שובו", זה לא נובע מתוך תפיסה של בדלנות, אלא זה נובע מכך שלדעתי מדינת ישראל לא נתנה מענה לשילוב של ילדי העולים בתוך בתי הספר הרגילים, וקיימים פערים, ויש צרות.

מוטי בטיטו: כשבאים עולים לכאן ליישוב כמו ירוחם, אני חושב שהראש הרשות והמועצה עושים את הכל על מנת למצוא מסגרת וליצור ייעול, אבל המדינה לא נותנת לנו את הפתרונות האמיתיים כדי להתמודד עם הבעיה.

מוטי בטיטו: אנחנו מתמודדים עם תושבים שלא מכירים את חברי הכנסת ואת ראש הממשלה.

מוטי בטיטו: קלטנו פה אחוז עולים גבוה מאוד, אבל דירה אחת לא נבנתה מאז, ומצב התעסוקה מאוד קשה.

מוטי בטיטו: העולים אומרים שנושא החינוך בראש מעייניהם, ומדובר על עולים שאין להם שום מושג ביהדות, אבל הם רוצים לתת את החינוך לילד, את המקסימום שרק אפשר.

מוטי בטיטו: חה"כ בלומנטל הביאה את הדוגמא להצטיינות במתימטיקה של התלמיד הרוסי, וזה המצב, וזה נתון עובדתי.

מוטי בטיטו: אם יהודים מהתפוצות מסכימים להשקיע, מתוך הכרה של קירוב נושא היהדות, ומשרד החינוך נתן גושפנקא לכך, הוא לא עשה את זה משום שעמד שם מישהו מש"ס או מיהדות התורה.

מוטי אביצרור: אין קשר.

מוטי בטיטו: יש מחקרים שמצביעים שזו דרך נכונה.

מוטי בטיטו: אם יש דבר כזה, וזו תופעה ארצית, כנראה שיש צורך חיוני מאוד, במיוחד כלפי מגזר העולים.

מוטי בטיטו: יכול להיות שאנחנו לא כל כך יודעים את התכנים באופן פרטני, מה באמת מלמדים שם, כדי שנוכל לפרט את זה כאן, אבל באופן כללי אפשר ללמוד מזה שיש צורך בדבר הזה.

מוטי בטיטו: אי אפשר לשלול את זה במחי יד.

מוטי אביצרור: חס וחלילה, אבל אני רוצה להסביר את זה בתשובה לכיוון אחר.

מוטי אביצרור: יש לי בשכבת גיל 65 תלמידים בבית הספר הממלכתי, שזה בית הספר התיכון אורט.

מוטי אביצרור: אני מודיע לך שאם אני לוקח שלושים מתוכם ומשקיע בהם למצויינות, אביא כל אחד מהם להתקבל לרפואה ולמשפטים, אבל אאבד את השני שליש הנותרים, ואתה תמצא אותם ברחוב, ואולי עובדי אחזקה.

מוטי אביצרור: אתה צריך למפות ולתת יותר תקציבים, לתת לכל ילד להתפתח ביכולות שלו.

מוטי אביצרור: אותם אלה מהתפוצות שרוצים לפתח את הערכים היהודיים, יכולים להכנס לבתי הספר הממלכתיים, ללמד יהדות בתוך בית הספר, אבל לתגבר את בית הספר במקצועות שההורה דורש, ואז כל בית הספר ממריא כלפי מעלה.

מוטי אביצרור: המטרה שלנו להשאיר את החזקים פה, היא כדי שהם ירימו את כל המערכת.

רחל שיפר: דווקא הם מבטיחים שם תגבור בלימודי המדעים.

מוטי אביצרור: במקום שייתנו לשם את המשאבים, אתה מוציא החוצה.

נעמי בלומנטל: יש כאן בירוחם בית ספר של הרשת?

מוטי אביצרור: כן.

נעמי בלומנטל: וכמה תלמידים לומדים שם?

מוטי אביצרור: שישים תלמידים.

רחל שיפר: בית ספר לא יתקיים אם לא ישלחו לשם תלמידים.

מוטי אביצרור: התפקיד שלי כראש רשות, על פי חוק, זה לתת את השירותים למשרד החינוך, ולא להוביל את המהלך הפדגוגי.

מוטי אביצרור: אנחנו פה מובילים את המהלך הפדגוגי בירוחם.

מוטי אביצרור: אם אנחנו מובילים אותו, לא צריך לשאול אותי שום דבר?

מוטי אביצרור: יש פה בעיה בסיסית.

מוטי אביצרור: או שאני מוביל פה, לטוב ולרע, או שאני לא מוביל.

מיכאל נודלמן: גם אצל ההורים יש בעיה.

מוטי אביצרור: אני מקיים דיונים עם ההורים, אני יושב איתם ביחד.

מוטי אביצרור: מה שקרה בירוחם לא קרה במקרה, זה קרה עם ההורים, אבל במקום שיתגברו אותם, לבוא ולעקוף אותי, זה לא פתרון למצב.

נעמי בלומנטל: הבעיה באמת קשה.

נעמי בלומנטל: ראש הרשות אומר שאילו התלמידים במערכת הרגילה היו מקבלים את המירב, הן מבחינת מחשבים, הן מבחינת קידום בלימודי המדעים, הם לא היו מחפשים אפיק אחר.

נעמי בלומנטל: זה בעצם מה שקורה, וזאת הטענה של ראש הרשות למשרד החינוך מצד אחד, ומצד שני, הוא שואל למה נתתם להם בכלל אישור.

נעמי בלומנטל: עונה משרד החינוך שהוא לא יכול לכפות על ההורים, ומה שההורים מחליטים, זה מה שקובע.

נעמי בלומנטל: אני מאמינה שראש הרשות מבטא את פניית התושבים, בכך שבתי הספר הממלכתיים יקבלו הרבה יותר ממה שהם מקבלים כרגע.

נעמי בלומנטל: מר קאליש, בבקשה.

אלכס קאליש: אני עובד בתיכון "ספיר" כמורה וכמגשר תרבותי, שזה תפקיד יחסית חדש.

אלכס קאליש: אני מסכים במאה אחוז עם מר אביצרור, לגבי בתי הספר הסקטוראליים.

אלכס קאליש: לפני שנתיים רציתי לפתוח פה בית ספר סקטוראלי, וכשנכנסתי לבית הספר "ספיר", שיניתי את התפיסה.

אלכס קאליש: יש פה בעיה אחרת – אני מבין הורים שרוצים לשלוח את הילדים לבית ספר רוסי, כדי שילמדו בשפה הרוסית ובמתודה הרוסית.

מיכאל נודלמן: איפה הם לומדים עברית?

אלכס קאליש: לבית הספר שלנו יש בעיה אחרת, שחסרות לנו שעות אולפן לעולים חדשים.

אלכס קאליש: יש כ-80 תלמידים עולים חדשים, וחצי מהם צריכים לקבל שיעורים נוספים.

נעמי בלומנטל: הגב' שיפר דיברה על כך, ואני מבינה שיש לנו הבטחה ממשרד החינוך להקצאה מיוחדת לשיעורי עזר.

אלכס קאליש: לגבי טיפול פסיכולוגי, אין לנו פסיכולוג דובר רוסית.

אלכס קאליש: בשנה שעברה היה, עכשיו אין.

אלכס קאליש: הילדים זקוקים לזה, ואין מי שייתן טיפול.

אלי בר-חן: לגבי הבעיה שהועלתה פה, בכל ועדת היגוי אנחנו שומעים שיש ילדים בבתי ספר שגמרו את המכסה של הלימוד, ולא יודעים עברית, ואז נוצרות כל הצרות הנובעות כתוצאה מזה.

אלי בר-חן: איפה משרד החינוך?

אלי בר-חן: משרד החינוך לא נותן שעות עברית לילדים עולים?

אלי בר-חן: ואז יש לנו בעיות כל כך קשות שאי אפשר לפתור אותן?

אלי בר-חן: בבקשה, אנא מכם, לעשות משהו בנושא.

אלי בר-חן: יש לנו בעיה נוספת.

אלי בר-חן: יש לנו קצת תקציב במשרד הקליטה, ואז אנחנו מגלים שאין מבנים ציבוריים.

אלי בר-חן: אומרים לנו שנעבוד במסגרת בתי הספר.

אלי בר-חן: בית הספר סגור אחר הצהריים, וזה סיפור להפוך אותו לבית ספר קהילתי.

אלי בר-חן: אנא מכם, לפתוח את בתי הספר אחר הצהריים.

אלי בר-חן: מדברים על "מופת", למה "מופת" צריך להיות משהו מיוחד במינו?

אלי בר-חן: או תוכנית של נסים כהן?

אלי בר-חן: תהפכו את זה לנחלת כלל עם ישראל.

אלי בר-חן: לא צריך לחכות שארבעה-חמישה הולכים לנסים כהן, כאשר לכולם יש בעיות במתימטיקה ואנגלית.

אלי בר-חן: צריך להפוך את זה לנחלת הכלל.

אלי בר-חן: מה הבעיה?

אלי בר-חן: בקשר למגשרים, יש לנו בבאר-שבע, על כל העדה הקווקזית, מגשר אחד.

אלי בר-חן: כנ"ל בשדרות.

רחל שיפר: יש שתי נשים במשרה וחצי, יותר מאשר יש לכל עיר במדינת ישראל.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא דנים עכשיו על באר-שבע, אלא רק על ירוחם.

אלי בר-חן: אם בירוחם יש מספיק מגשרים, תבורכו.

אלי בר-חן: אצלנו חסרים מגשרים.

אלי בר-חן: יש מועצה של חברי רשויות, ראשי ערים בנגב.

אלי בר-חן: מתי דרשתם שיהיה בית ספר למשפטים באוניברסיטת בן-גוריון?

נעמי בלומנטל: מר בר-חן, יש לנו זמן מאוד מוגבל.

אלי בר-חן: דיברתם על פיתוח הנגב.

אלי בר-חן: אותו בן ירוחם לא יגיע לירושלים ללמוד משפטים.

אלי בר-חן: צריך להוריד מפעלים בטחוניים לנגב.

אלי בר-חן: דרשתם את זה?

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: הגב' ראובני, בבקשה.

בת שבע ראובני: אני רוצה לומר שני משפטים לגבי התשובה, ולחזור לנושא שלנו.

בת שבע ראובני: מר בר-חן דיבר מתוך מצוקה של מפגש עם כל יישובי הנגב בוועדות ההיגוי, כשהדברים עולים, ותבינו שגם אנחנו כואבים את חוסר היכולת התקציבית.

בת שבע ראובני: יחד עם זאת, הייתי אומרת שירוחם מצטיינת בזה שהיא קרובה ויושבת בלב לבו של המרכז העסקי, כפי שמר אביצרור הציג את זה.

בת שבע ראובני: מה כן אפשר לשפר?

בת שבע ראובני: אחד הדברים הוא לנצל את הסטודנטים, ולבנות סל של תגמולים, בין אם זה סטודנטים עולים, ואנחנו נבחן את זה, ובין אם זה סטודנטים ישראלים, יחד עם פתרונות דיור, משהו יצירתי פה בתוך ירוחם, סבסוד הנסיעה מאוניברסיטת בן גוריון לירוחם.

בת שבע ראובני: להפוך לסטודנט את המגורים בירוחם לכדאיים, ולנצל אותו לכל מיני תגבורים אחר הצהריים או בתוך בית הספר.

בת שבע ראובני: יושבת פה הגב' שרה ווייסלר.

בת שבע ראובני: אנחנו בתוך המשרד נבדוק אם אפשר לנייד לפה גרעין נח"ל, שיוכל לתת חיבור על ידי החיילים, כפי שבנינו מסגרת נפלאה בבאר-שבע, והיא ניסיונית, שבה אנחנו עוד בתהליך של הרצה.

בת שבע ראובני: שינוי נוהל הדיור אצלנו עובר בחינה, ועם הטיפול הנקודתי, אנחנו בוחנים בכלל את האפשרות של פתיחת אפשרויות למתן דיור ציבורי למשפחות צעירות, על פי מפתח של מקצועות.

בת שבע ראובני: למעשה ההפניה היא על בסיס סוציאלי, כשאתה מדבר על קבלת דיור ציבורי מהמדינה, ואנחנו מבקשים ובוחנים את העניין, כדי להזרים פוטנציאל והון אנושי לתוך היישובים, ולירוחם בפרט.

בת שבע ראובני: יש רק בעיה אחת פה, שאין לנו דיור ציבורי.

בת שבע ראובני: אני מעלה את זה משום שזאת בעיה.

בת שבע ראובני: לדיור הציבורי יש ייעוד בצבע, שבטח משרד השיכון יכול לבוא ולומר את זה.

בת שבע ראובני: אחד הפתרונות הטובים שהיו יכולים להיות לירוחם, זה שמי שלא מצליח לקבל דירה ציבורית, למשל זוג צעיר או זוג מדענים, שיבואו לפה, ואנחנו ניתן להם את הדיור.

בת שבע ראובני: זה גם היה משבח את הנכסים של עמידר בעיר.

נעמי בלומנטל: יושב ראש הכנסת מצטרף אלינו כאן לישיבה, ברוך הבא.

נעמי בלומנטל: עלתה עד עכשיו בעיה בקשר לחינוך, שדווקא יש כאן תלמידים מצטיינים, מבין העולים החדשים, ולוקחים אותם למסגרת של , ומתברר שזה בעייתי.

נעמי בלומנטל: הגב' ראובני, המשיכי בבקשה.

בת שבע ראובני: אני חושבת שבגדול, הכיוון צריך להיות ניצול הפוטנציאל של הסטודנטים, בין עולים לבין ישראלים.

בת שבע ראובני: למעשה, לירוחם אין בעיה להיות חדר השינה של המטרופולין באר-שבע.

בת שבע ראובני: אפשר להפוך את ירוחם לעיר השינה של באר-שבע.

בת שבע ראובני: לנושא הראשון שהועלה פה, לגבי המתחים החברתיים, אני חושבת שאנחנו לא שונים מכל הארץ, והדברים נכונים לכל מדינת ישראל.

בת שבע ראובני: יש רק דבר אחד שאולי אני מתרגמת אותו, כי אני מרגישה אותו יותר חזק – בגלל שהאזור הוא לא חזק, החשש שאוכלוסיה באה על חשבון אוכלוסיה אחרת, הוא יותר גדול מאשר במרכז הארץ, שבה יש מגוון ומקום לכולם.

בת שבע ראובני: אולי בנקודה הזאת כן צריך לטפל.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשאול בנקודה הזאת, אילו פעילויות נעשות, כדי לגרום לכך שעולים וותיקים יהיו ביחד בפעילויות מפעילויות שונות.

נעמי בלומנטל: השאלה היא מי יכול לקחת את זה על עצמו, איזה משרד.

בת שבע ראובני: אנחנו לוקחים את זה על עצמנו, ועושים את זה.

בת שבע ראובני: אנחנו גם עובדים על נושא של איגום תקציבים מכל מיני משרדי ממשלה.

נעמי בלומנטל: את אומרת לי שהבעיה קיימת, אבל השאלה היא מה הפתרונות שלכם, מה אתם עושים.

בת שבע ראובני: הפתרונות שלנו הם אולי לוקאליים, אבל משרד הקליטה יכול להקצות X תקציבים - -

נעמי בלומנטל: מה אתם עושים כאן בירוחם?

בת שבע ראובני: בוועדת היגוי לקליטת עליה, שיושבים בה נציגי הרשות ונציגי משרדי ממשלה, בוחנים פרוייקטים משותפים או ייחודיים לעולים, על פי הצורך, ויוצאים עם תוכנית שנתית שמוגדת לכל משרדי הממשלה.

נעמי בלומנטל: אני שואלת למשל, האם אדם בן שישים מהעולים ואדם בן שישים מהוותיקים נפגשים, האם אתם יוזמים פעילות משותפת, כדי למתן את המתחים.

בת שבע ראובני: בוודאי, יש פעילות משותפת.

קריאה: יש מועדון קשישים משותף.

בת שבע ראובני: לגבי התחלת הדיון, אני רוצה לומר שכל דבר לגופו.

בת שבע ראובני: קליטה זה תהליך, ואי אפשר לעשות את זה במטה קסם.

בת שבע ראובני: לא תמיד קשיש ישראלי או קשיש עולה יכולים למצוא שפה משותפת על איזושהי פעילות.

בת שבע ראובני: צריך להפנות את הדברים אל הגורמים המקצועיים בצורה מושכלת, כדי שהדברים ייעשו.

נעמי בלומנטל: אנחנו באנו לכאן כדי לנסות לסייע.

נעמי בלומנטל: האם יש לכם מחסור, האם אתם צריכים תגבור?

בת שבע ראובני: המחסור הוא בתקציב לקליטה בקהילה, באופן כללי ליישובי הנגב.

בת שבע ראובני: אני מקבלת את הנגזרת שלי מתוך תקציב משרד הקליטה.

בת שבע ראובני: אם היה יותר, אפשר היה לעשות יותר.

בת שבע ראובני: אנחנו פועלים עם התקציב הנתון.

נעמי בלומנטל: מר אביצרור, בבקשה.

מוטי אביצרור: קודם כל, אנחנו מקדמים בברכה את בואו של יושב ראש הכנסת, ברוך הבא.

מוטי אביצרור: הצגתי בעיה, ולא הייתי רוצה שהדיון הזה יהיה סביב הבעיה.

מוטי אביצרור: פה צריכה להיות החלטה.

מוטי אביצרור: אנחנו לא רוצים שום דבר כרגע בנושא החינוך.

מוטי אביצרור: יש לנו תוכנית מאושרת על ידי השר, וזאת החלטת השר.

מוטי אביצרור: זה פיילוט לאומי, ואם זה יקרה כאן, זה יקרה בכל היישובים האחרים, וזאת איננה הבעיה שלנו.

מוטי אביצרור: אני מתחייב כראש רשות, לתת את המענה בתוך המערכת לכל הילדים, ולכל ילדי העולים.

מוטי אביצרור: אנחנו נתמודד עם הבעיה, גם עם בעיית שלושים ילדים מול עשרה ילדים בכיתה.

מוטי אביצרור: לגבי הפתרונות, במסגרת הטיפול הנקודתי, אנחנו עומדים להציג תוכנית בפני משרד ראש הממשלה, איך מחוללים את השינוי.

מוטי אביצרור: אני חושב שהגיע הזמן לחשוב על איך אנחנו מביאים לקשר אדם למקום.

מוטי אביצרור: מאחר שיש לנו כ-68 מבנים משותפים, שהם במסגרת חוק הדיור הציבורי, מחר הם הולכים לעבור לרשות האדם הפרטי.

מוטי אביצרור: האדם הפרטי זה אוכלוסיות חלשות, קשישות, כך שבסופו של דבר הבתים האלה יהפכו להיות פוטנציאל עתידי לכניסת אוכלוסיה חלשה נוספת.

מוטי אביצרור: אני אומר שנשדרג את כל המבנים האלה, על ידי שנהפוך את הבתים האלה למעונות סטודנטים, ולמכללה לבגרויות במסלולים מסויימים.

מוטי אביצרור: יש לנו רשימת פרוייקטים בעלי פוטנציאל חברתי כלכלי.

נעמי בלומנטל: כשאתה מדבר על שדרוג המבנים, אתה מתכוון שזה לדיור, או שזה גם מבני ציבור?

מוטי אביצרור: קודם כל, לא יעלה על הדעת שמדינת ישראל קמה יום אחד ואמרה שאין יותר דיור ציבורי.

מוטי אביצרור: לכן, צריך לבנות שנות מעבר, כמו שהקימו קרן חשיפה, שמלווה בשינוי המדיניות לחשיפה מול השוק החופשי, ולאחר מכן עברו למדינות בעולם השלישי, קרן שתחסוך בתהליכים, אז גם צריך לבנות תהליך של יצירת תשתיות, סבסוד ובנייה של בתים, בשנות מעבר.

מוטי אביצרור: הדבר השני, אנחנו אומרים שאנחנו צריכים פה מעונות סטודנטים בעלי משפחות, כי אנחנו רוצים להיות חדר שינה קהילתי.

מוטי אביצרור: יש פה אוכלוסיה מאוד קהילתית פה.

מוטי אביצרור: יש לנו את החבר'ה של "ביחד", יש לנו את בית מדרש יוצר, שמפתח דיאלוג מאוד מעניין בין דתיים לחילוניים.

מוטי אביצרור: אנחנו רוצים שאותם סטודנטים יגורו כאן, וילמדו כחונכים בתוך מערכת החינוך, ונקבל כוחות הוראה בלתי רגילים, שבעתיד, חלקם גם יישאר לגור כאן.

מוטי אביצרור: אנחנו רוצים לבנות את המסלול הזה.

נעמי בלומנטל: כדי שנהיה יותר מדוייקים, מה אנחנו צריכים היום לגבי המבנים הקיימים?

נעמי בלומנטל: אם אנחנו עושים בניה ציבורית, זה ייקח שנים.

נעמי בלומנטל: בוא נראה כרגע, מה הייתם יכולים לעשות, כדי שירוחם תקבל את אותם סטודנטים, את אותו חדר שינה של האזור, של האוניברסיטה ומדרשת שדה בוקר.

מוטי אביצרור: מדרשת שדה בוקר זאת שלוחה של בן גוריון.

נעמי בלומנטל: בסדר, אני רק רוצה לדעת מה צריך מבחינת המבנים, האם צריך את עמידר, האם צריך את משרד השיכון.

מוטי אביצרור: קודם כל, הבתים האלה לא שופצו מעל לשלושים שנה, והם ברמה הירודה ביותר שיכולה להיות.

מוטי אביצרור: אלה בתים שבושה להכנס אליהן.

מוטי אביצרור: מדובר ב-890 יחידות דיור.

נעמי בלומנטל: האם גרים בחלק מהן?

מוטי אביצרור: בכולן גרים.

נעמי בלומנטל: אם בכולן גרים, לאן נעביר את מי שגר שם?

מוטי אביצרור: אם מחר בבוקר אני מחליט לסבסד עבור חונכות של סטודנט, הרבה מאוד קשישים יפנו את הבית הזה לצורך העניין הזה, רק תן להם את הכדאיות הזאת.

מוטי אביצרור: אם אני מאפשר לסטודנט גם סבסוד של הנסיעה לאוניברסיטה, אז אני בעצם מאפשר לו לבוא לגור פה במחיר מוזל, לחנוך – וזה מאפשר לו הכנסה נוספת בתוך בית הספר, להגיע לאוניברסיטה במחיר מוזל, ואז יצרתי פה עוגן חזק מאוד של סטודנטים, שהסיכוי של חלקם להשאר בירוחם לאחר מכן הוא גדול.

נעמי בלומנטל: ואיפה הם יגורו?

מוטי אביצרור: המדינה צריכה לבנות דיור ציבורי.

נעמי בלומנטל: אם היא לא בונה, מה אנחנו יכולים לעשות כרגע?

מוטי אביצרור: במקום להכנס כרגע לבתים האלה ולשפץ אותם, אפשר לעשות הסבה למבנים האלה ולפנות אותם, וכנגד זה לבנות דירות עבור אותה אוכלוסיה, לחלקם זה דיור מוגן, ולחלקם זה דיור צמוד קרקע, ואז אתה משביח את כל סוגי האוכלוסיה, אתה מפצה אותם פיצוי אמיתי.

מוטי אביצרור: יש לנו תוכנית מובנית שלמה של כל התהליך הזה, ואני מוכן להציג אותו בדיון מסודר, איך אנחנו מביאים לפה כוחות טובים עתידיים שייכנסו וישתלבו בתוך מערכת החינוך, ויתגברו את העולים שרוצים מתמטיקה, מחשבים ואנגלית.

נעמי בלומנטל: יש לנו מתנה מהכנסת למועצה המקומית.

מוטי אביצרור: גם לנו יש בשבילכם מתנה מהעולים.

נעמי בלומנטל: אדוני יושב ראש הכנסת, בבקשה.

אברהם בורג: גבירתי יושבת ראש הוועדה, חבריי חברי הכנסת, ראש המועצה, עובדי המועצה, כל האורחים והמוזמנים מכל זרועות המעשה של החברה הישראלית, וגם אזרחים מן השורה שנמצאים כאן.

אברהם בורג: ההחלטה לצאת מירושלים ולבוא הנה, היא החלטה שתמיד אתה צריך להסביר אותה.

אברהם בורג: אם היינו עושים דיון בכנסת על הקליטה בירוחם, היו אומרים לנו: מה אתם נשארים בכנסת, תצאו לשטח.

אברהם בורג: אם אתה יוצא לשטח, אומרים לך: מה אתה יוצא לשטח, למה אתה לא עושה את זה בירושלים.

אברהם בורג: אני הצעתי לנשיאות הכנסת, והיא קיבלה את זה פה אחד, שאחת למושב של הכנסת, ניקח את כל ועדות הכנסת, ונתמקד באזור מסויים של הארץ, נלמד את הבעיות מכלי ראשון.

אברהם בורג: לאחר בוקר מן הסוג הזה, שבו אנחנו נמצאים כאן בשמונה מוקדים בנגב, אצל יהודים, בדואים, עולים וותיקים, מבוססים ופחות מבוססים, מכל הסוגים, אנחנו מתחילים את מליאת הכנסת בדיון מיוחד שיוקדש לנושא הזה, ויסתיים, אני מניח, בהחלטה שלנו שתאלץ את הממשלה בשלב הבא של הדיונים, להציג בפני הכנסת את התוכניות שלה, ופתרונות או יוזמות, או אפילו התנגדויות לנושאים שנעלה בפניהם בעקבות הביקור הזה בשטח.

אברהם בורג: בעיניי יש לזה חשיבות מאוד גדולה, משום שבעידן שבו הביקורת היא על ההתרחקות שבין בוחרים לנבחרים, הכנסת היא לא רק בית הנבחרים, היא בייחוד בית הבוחרים, ואנחנו צריכים לעשות את המעשה, כשכל אחד מאיתנו באופן פרטי מחובר לקהל שלו, אבל כארגון הדמוקרטי, אנחנו לא מספיק מחוברים, וזאת המשמעות של היציאה.

אברהם בורג: הייתי מאוד מבקש להגיד מלה אחת בלבד, בתור מי שעשה כמה שנים בחיים שלו בעליה ובקליטה.

אברהם בורג: ראשית, אין קליטה בלי עליה, לכן צריך להשתדל בשני הצדדים של המשוואה, אבל אסור לנו בשום פנים ואופן לבחון את הקליטה רק על פי הקשיים של היום, מחר, פתרון – המבחן האמיתי של קליטה במקום כמו ירוחם, זה האם למי שהיום נקלט כאן, יהיו ילדים שיהיו תושבי ירוחם.

אברהם בורג: זה היעד, ומשם צריך להתחיל לגזור אחורה את כל הכלים שאמורים בסופו של דבר ליצור מצב מהסוג הזה.

אברהם בורג: אם מעניינים את העולה תעסוקה, או תרבות, או השכלה, או חינוך, זה בדיוק כמו התושב המקומי, כי חס וחלילה שייווצר איזשהו מצב מן הסוג הזה.

אברהם בורג: בכל מקום שיש הזדמנות לעשות מהלך שמתחיל מנקודה של שוויון, צריך להשוות, ולהשוות בגבוה.

אברהם בורג: אם יש הסכמה, ודאי שאין הרבה מה להרחיב בנושא הזה, ואני רק רוצה, בשם כל חברי הכנסת בהקשר הזה, להודות לכל מי שטרח.

אברהם בורג: זה נראה כדבר מקרי שפתאום באנו והתיישבנו כאן, אבל היתה עבודה מאוד גדולה, כדי שהדבר הזה יקרה, מצד אנשי המקום, מר אביצרור ואנשיו, מצד משרדי הממשלה השונים וההתארגנויות שלהם, ממשרד ראש הממשלה, ועד למשרדים עם שלוחותיהם כאן, עובדי הכנסת שעשו ימים כלילות כדי לתאם את כל המהלך הזה, וכל מי שטרח ובא.

אברהם בורג: הרעיון הזה שייושם בסופו של דבר בכל הארץ, נולד פה בנגב.

אברהם בורג: פנה אליי שמוליק ריפמן, יושב ראש מועצת הרשות לפיתוח הנגב, ואמר לי: אברום, תביא את הכנסת לנגב.

אברהם בורג: זה התרגום של להביא את הכנסת לנגב.

אברהם בורג: יש תמיד תכונה לביקורים שאתה בא ושומע, ואחר כך שכחת.

אברהם בורג: אנחנו נעשה כל מאמץ שלפחות כל מה שבתחום ההשפעה של הכנסת יישמר בתהליך, עד אשר נקבל תשובות שיספקו את דעתנו.

אברהם בורג: עשינו את הדבר הזה למשל לגבי לוד, וזה אילץ את הממשלה לעסוק בזה.

אברהם בורג: עשינו את זה על ערים מעורבות בכלל, על עכו, לוד ורמלה.

אברהם בורג: הנגב היא דוגמא טובה מן הסוג הזה, ואני מאוד מקווה שקבלת הפנים החמה שלכם גם לא תהיה לשווא.

נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים להודות לך.

נעמי בלומנטל: שמענו כאן שני סיפורים מאוד יפים על בני המקום שעלו לארץ והגיעו לכאן בתחילת שנות התשעים, ושניהם גרים במקום ועובדים בו בעמדות מאוד בכירות, ומאוד מרוצים כאן, כך שיש הרבה תקווה.

מוטי אביצרור: אני מודה לך על ההחלטה להוריד את הוועדות לנגב, לחבר את חברי הכנסת למקומות, כי כשדנים צריך לחוש את המקום.

מוטי אביצרור: בשבוע שעבר היה הקונגרס הציוני הישראלי הראשון, ואני חושב שמה שרואים כאן מבחינת אווירה, זה הדבר שמייחד את הנגב.

מוטי אביצרור: הגיע הזמן שנתחיל להפיץ את הציונות הזו אל המקומות האחרים בחברה הישראלית.

מוטי אביצרור: הגיע הזמן ליצור זהות, קודם כל זהות יהודית, ולאחריה את הזהות הישראלית.

מוטי אביצרור: כדי ליצור זהות, אנחנו צריכים להחליט איך אנחנו בונים את המשפחה הישראלית.

מוטי אביצרור: תהליך בניית המשפחה הישראלית מתחיל מזה שקודם כל נכיר את המשפחות.

מוטי אביצרור: הכרת המשפחות מתחילה מעצם זה שהמהלך הזה של הגעה ליישובים, לשמוע מקרוב את הבעיות ולהתמודד איתן.

מוטי אביצרור: תיאום הציפיות בינינו צריך להיות בזה שיש רצון גדול מאוד של תושבי ירוחם לקחת על עצמם אחריות ולהוביל תהליכים.

מוטי אביצרור: אני מבקש מכם שתהיו לנו לפה, ותהיו שותפים לנו להוביל את התהליכים האלה, שהם הבסיס להתחלה של תהליך של שינוי בתפיסה, ושל שינוע התהליכים עצמם.

מוטי אביצרור: ללא זה לא נצליח.

מוטי אביצרור: יש פה הרבה מאוד מוטיבציה, אמונה ורצון.

מוטי אביצרור: בואו נעשה הפעם את השינוי, ולא נשאיר עוד אכזבות ותסכולים, שמבריחים מכאן אנשים שכל כך אוהבים את המקום ורוצים לקשור אותם אליו.

מוטי אביצרור: אני רוצה להודות לך, אדוני יושב ראש הכנסת, ולאחל לך הצלחה ולכל חברי הוועדה.

מוטי קלרמן: עד שנת 1993, משרד הבינוי והשיכון בנה בניה תקציבית במדינה בכלל, גם בניית חברות, אבל ב-1993 עברה החלטת ממשלה על הקפאת הבניה במדינה, והוחלט על מפנה, שהבניה הטבעית משנת 1993 היא אך ורק בניה כלכלית על ידי חברות.

מוטי קלרמן: המשמעויות הן שאין יותר בניה ציבורית, הכל באמצעות מכרזים של יזמות פרטית, ולמעשה, כוחות השוק אמורים לבנות את יחידות הדיור.

מוטי קלרמן: הבניה למעשה אמורה להיות עבור כל הצרכנים, גם משקיענים, גם זכאים, גם עולים, כאשר כל אחד בכל קבוצה, אמור לקבל סיוע באמצעות הכלים שנקראים משכנתאות, שגלומים בהם מענקים או הלוואות מקום.

מוטי קלרמן: משנת 1993 עד היום, קרה בירוחם דבר שהוא חריג בנוף המדיני, לפחות בעיירות הפיתוח, שכמות הדירות הריקות העמידריות הלכה וקטנה עד לאפס, מול עיירות שכנות, כמו דימונה ומצפה רמון, שעדיין יש בהן עשרות יחידות, עד 150-200 יחידות ריקות.

מוטי קלרמן: פה אנחנו מוצאים את עצמנו עם מציאות אחרת לגמרי, של שלושים יחידות סך הכל ריקות, שגם הן מיועדות.

מוטי קלרמן: אפשר להגדיר את היישוב הזה כיישוב שאין בו דירות ציבוריות ריקות.

מוטי קלרמן: יחד עם זאת, משרד הבינוי והשיכון יזם ופרסם מכרזים לבניה, על פי תוכניות העבודה.

מוטי קלרמן: לצערי, לא היו זכיינים.

מוטי קלרמן: המכרז האחרון, שיש בו קרן אור, היה מכרז של בנה ביתך, כלומר, מגרשים לבנה ביתך, שלשמחתנו נרשמו, ואני מקווה שיעמדו בזה, כ-16-17 משפחות.

מוטי קלרמן: זה גרעין התחלתי, כי ההמשך יבוא.

מוטי קלרמן: במקביל, לפי תוכנית העבודה שלנו, אנחנו אמורים לפרסם עוד מכרזים לצמודי קרקע, לבניה קבלנית, שתהיה אפשרות למעוניינים לרכוש מקבלן.

מוטי קלרמן: אני מקווה שיהיו זכיינים המתעניינים בכך, מה שלא קרה עד היום.

נעמי בלומנטל: המדינה הלכה לא אחת לנושא של מקבצי דיור.

נעמי בלומנטל: עלה כאן רעיון מכמה אנשים שחיים את היישוב, שרוצים להכניס לכאן אוכלוסיה של סטודנטים או זוגות צעירים.

נעמי בלומנטל: אין להם היום פתרון לדיור.

נעמי בלומנטל: קודם כל, לפי דעתי אתם חייבים לשפץ את הבתים האלה.

נעמי בלומנטל: נניח שהדירות תהיינה משופצות, האם באותן 890 יחידות דיור, הדיירים נשארים בדירות לפי הצפי שלכם , או עוזבים את המקום?

נעמי בלומנטל: אם הם עוזבים, אז יש שם דיור.

נעמי בלומנטל: אם הם לא עוזבים, וסביר להניח שאם הם קשישים או משפחות חד-הוריות, אין להם פתרון אחר, ואין להם אפשרות לקחת בנה ביתך או משכנתא, האם אתם יכולים ללכת על כיוון של מקבצי דיור, כדי שבאמת אפשר יהיה להביא לכאן את האוכלוסיה שרבים כאן מדברים עליה?

מוטי קלרמן: לנו אין שום תוכנית אופרטיבית לבצע פינויים מהדיור הקיים.

מוטי קלרמן: הכלים העומדים לרשותנו זה כלי המשכנתאות.

מוטי קלרמן: אנחנו הכרנו ומכירים, גם במשפחות שגרות בדיור הציבורי, כזכאיות לקבל סיוע והלוואות לרכישת דיור חלופי.

מוטי קלרמן: אלא מה?

מוטי קלרמן: כפי שציינת, החלק הגדול של האוכלוסיה שגרה כאן, הם לא מהחזקים, ולא הם קהל היעד שלנו.

מוטי קלרמן: אנחנו בונים גם הוסטלים לקשישים, בעיקר עבור העולים.

מוטי קלרמן: אנחנו מחוברים בזה למשרד הקליטה, לפי סדרי העדיפויות שלהם.

מוטי קלרמן: היתה תוכנית כזאת לבצע הוסטל כזה גם בירוחם, ומבחינות תקציביות זה נפל, כי סדרי העדיפויות הולכים למרכזי הכובד האחרים.

מוטי קלרמן: באשר לשיפוצים, שיפוצי מבנים נעשים במסגרת שיקום שכונות.

מוטי קלרמן: על פי החלטת שר הבינוי והשיכון עם כניסתו, נעשה ריכוז מאמץ, על בסיס התקציב הקיים, על מנת להוציא כ-10-11 שכונות שיקום בארץ.

מוטי קלרמן: זה אומר ש-50% מהתקציב הארצי, נצבע למטרה הזאת.

מוטי קלרמן: יתר ה-50% הולך לשאר שכונות השיקום הקיימות.

מוטי קלרמן: ירוחם נשארו כשיקום שכונות רגיל, לא במסגרת שדיברתי עליה.

מוטי קלרמן: כתוצאה מכך, התקציב הצטמצם ביותר מ-50%.

מוטי קלרמן: אם נבחן את העניין במסלול של עסקים כרגיל, נוכל לסיים את שיפוץ המבנים רק בעוד כעשר שנים.

מוטי אביצרור: בעוד יותר מחמישים שנה.

נעמי בלומנטל: אתם לא אומרים לנו שום פתרון לגבי אותן אוכלוסיות שרוצים להביא לכאן, וגם לגבי השיפוץ, אנחנו לא מקבלים את זה.

נעמי בלומנטל: אנחנו, כוועדת העליה והקליטה לא מקבלים את זה, ונדאג שנפעל ככל יכולתנו, על מנת שישופצו הדירות הקיימות, שזה ייכנס להליך של שיקום שכונות.

נעמי בלומנטל: אנחנו נבוא בשיתוף פעולה עם הרשות המקומית, עם משרד השיכון, כדי שהמקומות האלה ישופצו.

נעמי בלומנטל: לא נקבל תשובה שזה לא אפשרי ושיש לחכות.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שזה ממש צו השעה.

נעמי בלומנטל: לגבי דיור נוסף לאוכלוסיות החזקות יותר, או לסטודנטים, כרגע משתמע שאין דיור.

נעמי בלומנטל: אנחנו נפנה בעניין הזה, יחד עם הרשות המקומית לראש הממשלה ישירות בעניין הזה.

יוסף שריקי: היישוב נמצא בטיפול נקודתי, וב-19 ביוני הוא אמור לשבת עם כל משרדי הממשלה.

יוסף שריקי: הייתי מציע להעלות את הנושא הזה אז.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: אנחנו ניתן גיבוי לפניה שלכם.

מוטי אביצרור: אני רק רוצה שכולנו נבין על מה אנחנו מדברים.

מוטי אביצרור: אנחנו מדברים על מסלול תלת-שנתי, כ-600 יחידות, על מסגרת סד"כ לחמש שנים, כלומר, אני רוצה לאפשר לסטודנט במשך חמש שנים לבוא, לגור, להחליט.

מוטי אביצרור: אם טוב לו, תוך חמש שנים הוא צריך לקנות את הבית.

מוטי אביצרור: לא טוב לו, הוא מפנה לבא בתור.

מוטי אביצרור: על ידי זה אני מכוון אוכלוסיה מסויימת להגיע למקום.

נעמי בלומנטל: מאה אחוז, אתם תכנסו לפרטים, כי לא יהיה לנו זמן, אבל בגדול, אתם רוצים לפנות לכיוון של כ-600 יחידות דיור.

יצחק גאגולה: אני מקווה שכל הסיעות תהיינה פה אחידות דעים, ולא צריך פה שום הסכם קואליציוני.

יצחק גאגולה: ללכת על מעבר של שלוש שנים, לתת ליישוב להתרומם.

נעמי בלומנטל: אפשר ללכת על דיור ציבורי, או לחילופין על מקבצי דיור.

מאיר סהר: בדיון שהתקיים בשבוע שעבר עם משרד האוצר, הוחלט לאפשר בניה ציבורית במנהל לבניה כפרית.

מאיר סהר: זאת אומרת, הם פרצו את מה שהם אמרו בעבר.

מאיר סהר: צריך ללכת על הכיוון הזה, שכבר יש איזושהי פריצה.

נעמי בלומנטל: אני חששתי שאין פריצה.

נעמי בלומנטל: אני בעד בניה ציבורית.

נעמי בלומנטל: לדעתי, אין מנוס מכך.

נעמי בלומנטל: אפשר לנסות להגביל את זה, אבל אין מנוס, כי המצוקה כל כך קשה.

מאיר סהר: מרבית הדירות הן של שלושים-ארבעים שנה, וגם אם עושים להן שדרוג, זה מאוד בעייתי, וזה עולה הרבה מאוד כסף.

מאיר סהר: אפשר להתחיל בבניה תקציבית בלבד.

עובדיה משייב: אתמול התקשרו אליי ממשטרת ירוחם, בקשר לילד אחד קווקזי בן 13 שלומד כאן בבית ספר.

עובדיה משייב: הוא הרביץ לתלמידה מכיתה א', וכמעט שבר לה יד.

עובדיה משייב: הבעיה היא שזה לא הדבר היחידי שבגללו אני צריך לגשת למשטרה.

עובדיה משייב: לכן, אנחנו חשבנו לגבש את הקהילה הקווקזית.

עובדיה משייב: לפני שנתיים התחלנו כאן, עשינו כמה כנסים, שבהם היו גם ראש המועצה והסגנים, וזה ממש נתן לנו כוח בהתחלה, ותקווה.

עובדיה משייב: התחלנו בפעילות, ופתחנו סניף של התאחדות עולי קווקז.

יצחק גאגולה: כמה תושבים קווקזים יש פה?

עובדיה משייב: בערך 69-70 משפחות.

עובדיה משייב: אנחנו עשינו רשימות בהתחלה, והתחלנו את הפעילות, כשבהתחלה היו רק מסיבות חג.

עובדיה משייב: היה לנו עיתון, עלון קווקזי ברוסית, שעכשיו הוא לא קיים.

עובדיה משייב: הכל היה בהתנדבות.

עובדיה משייב: היו גם חוגים לילדים.

עובדיה משייב: אנחנו מתמקדים בילדים, שזו הבעיה הגדולה כאן.

עובדיה משייב: עברו שנתיים בערך, ומה שאנחנו צריכים היום, זה לפחות שיהיה לנו מקום.

עובדיה משייב: אין לנו מקום.

עובדיה משייב: אפשר לקרוא לזה מועדון, אבל זה צריך להיות איזה מקום.

עובדיה משייב: עד חג הפסח, היו לנו חוגים לילדים, והמנחים היו קווקזים, אך מאז החוגים נפסקו.

עובדיה משייב: מפסח זה ממשיך בהתנדבות, אך לא כולם יכולים לעבוד בהתנדבות.

נעמי בלומנטל: השאלה היא איך אנחנו מתמודדים עם הבעיה של בדלנות מול אינטגרציה, איך משלבים את העולים עם הוותיקים.

עובדיה משייב: אני מתמצא יותר בבעיות הקווקזיות.

עובדיה משייב: יש ילד אחד בן 14 שיושב בבית סוהר בנתניה.

עובדיה משייב: אחרי שקורה דבר כזה, אי אפשר לעשות שום דבר.

עובדיה משייב: אם אנחנו מצליחים שהילדים לא יפלו לסמים, אני חושב שזה יותר טוב ממה שאנחנו פועלים באינטגרציה.

יונתן משייב: כשאנחנו מדברים על עליה מחבר העמים, יש שוני אצל היהודים הקווקזים, מבחינה מנטלית תרבותית.

יונתן משייב: כדי לא לחזור על הדברים, אומר שיש ניסיון לעזור לעצמנו, כדי שהדברים ייפתרו.

יונתן משייב: הדוגמא הטובה ביותר שיש לנו היא בבאר שבע, בתמיכה של משרד הקליטה והסוכנות, שמקימים שם מרכז שבו יש אולפנים, לשם לימוד השפה העברית, שזה דבר חשוב מאוד, ויש בו כל מיני קורסים, למשל למחשבים, לאנגלית, וכו'.

יונתן משייב: מבחינה מנטלית, זאת קהילה מאוד סגורה.

יונתן משייב: היא לא נפתחת.

יונתן משייב: כדי להכנס אליה, זה צריך להיות מישהו מתוך הקהילה.

יונתן משייב: לא שמעתי כאן שדיברו הרבה על הנוער, אבל יש נוער שלא מוצא מקום, שנשאר ברחוב, וזה לא רק הנוער הקווקזי.

יונתן משייב: כעובד קידום נוער בעירייה, אני יודע מה זה נוער במצוקה.

יונתן משייב: כשלנוער לא מוצאים את העיסוק, הוא יוצא לרחוב.

יונתן משייב: לפחות בכמה ערים ישנו עניין המועדון, והדברים האלה מאוד מחוברים.

נעמי בלומנטל: אנחנו נתייחס לזה.

נעמי בלומנטל: מר רבי, בבקשה.

עובדיה רבי: נקודה אחת בקשר למשרד החינוך.

עובדיה רבי: אני עובד סוציאלי, ולי אין בעיה לפנות למשרד העבודה והרווחה ולשכנע אותם.

עובדיה רבי: כדי לשכנע אותם, הגב' שיפר, את חייבת להיות כאן במועצה.

עובדיה רבי: בבאר שבע הם משלמים שכר דירה לעירייה.

עובדיה רבי: את באה ממשרד החינוך, וזה חשוב, אבל את צריכה לעשות את זה יחד עם העירייה, יחד עם ראש המועצה, ולא לבד.

נעמי בלומנטל: הגב' שיפר לא התכוונה לעשות שום דבר לבד, להפך, היא באה עם רצון טוב.

נעמי בלומנטל: היתה איזו אי הבנה.

נעמי בלומנטל: מר אלדר, בבקשה.

שלום אלדר: רציתי להתייחס לנקודה שהשתרבבה פה ושם בנושא של נוער בסיכון.

שלום אלדר: ראשית, מתוך נייר העבודה שהציג בפניי מנהל המחלקה לחינוך של ירוחם, אני רוצה לומר שאתם נמצאים במצב די בסדר.

שלום אלדר: לא מדובר בתופעה שמחייבת התערבות מאסיבית של כל משרד ממשלתי כזה או אחר.

שלום אלדר: למרות זאת, המשרד שלי ומנהל חברה ונוער, הקצינו לירוחם השתתפות במשרה וחצי, לפתיחת יחידה לקידום נוער, שתטפל בכל הנוער שנמצא בסיכון, כולל נוער עולה בסיכון.

שלום אלדר: מדובר בנערים בודדים.

שלום אלדר: המנדט שלנו לטפל בנוער בסיכון, הוא במיוחד בנוער המנותק, ופחות בנוער שנמצא בתוך מסגרות פורמליות.

שלום אלדר: אנחנו אמורים לתת להם חלופה כזאת או אחרת, ובראש ובראשונה לנסות לשלב אותם חזרה לתוך המסגרת שממנה הם נפלטו.

שלום אלדר: אם לא, אנחנו מנסים לתת להם חלופה, ומנסים לקדם אותם.

שלום אלדר: יכול להיות שבירוחם, עיקר העבודה של היחידה הזאת תתמקד 80% בנוער בסיכון, ורק 20% בנוער מנותק.

שלום אלדר: הבעיה בדרך כלל, והשלד של יחידה כזאת, שזה נופל למעמסה על הרשות מבחינה תקציבית.

שלום אלדר: אמנם אנחנו משתתפים בחלקיות של המשרה, ויתר ההפעלה היא מתוך חוק חינוך חינם לנוער, ולרשות כמעט אין שום נגיעה בעניין התקציבי ולא הכבדה, אבל בהחלט יש פה בעיה קשה מאוד של יצירת אותו בסיס של בניית יחידה כזאת, בייחוד בצד התקציבי.

שלום אלדר: המצ'ינג הוא בעייתי.

שלום אלדר: בנושא הכללי יותר, מנהל חברה ונוער מעורב בנעשה ביישוב מבחינת החינוך הבלתי פורמלי.

שלום אלדר: לא מזמן נקלט מנהל מחלקה לנוער.

שלום אלדר: יש כאן פעילות שוטפת של מנהל חברה ונוער, בתוך בית הספר, שהוא גם בית ספר קהילתי.

שלום אלדר: במסגרות הבלתי פורמליות שאנחנו פועלים בהן, מבחינה חינוכית ערכית, אנחנו משתדלים לשלב גם בני נוער עולים, למשל בקורסים שפותחים בקיץ יש פה שלוש קבוצות שהולכות לצאת, בנושא של מנהיגות צעירה, וגם שילוב של בני נוער עולה בתוך מועצת הנוער העירונית.

נעמי בלומנטל: עד עכשיו אין יחידה כזאת כאן?

שלום אלדר: אין.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שאתם נותנים רק חצי מהתקציב.

שלום אלדר: חלק ממנו.

ישראל בודיק: באגף הרווחה יש עובד שהייעוד שלו הוא טיפול בנוער.

ישראל בודיק: הוא ממומן על ידי משרד העבודה והרווחה.

ילנה יגודין: אני עובדת סוציאלית מבאר שבע, ואני לא מאלה שיכולים לדבר על ירוחם, אבל יש שאלה שמעסיקה אותי, והיא אוכלוסיית הקשישים בעיר.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: הרב אורי אומן, בבקשה.

אורי אומן: אני רוצה לגעת בפן שאף אחד לא הזכיר כאן.

אורי אומן: בל נשכח שההסטוריה שלנו מתחילה לפני 3,500 שנה, ובהחלט בניגוד גמור לכל שאר האוכלוסיה שהגיעה ממקומות אחרים במערב ובמזרח, העולים שהגיעו מרוסיה הגיעו לאחר נתק של שלושה דורות מהשורשים והתרבות שלהם.

אורי אומן: גם לזה צריך לתת מענה, אי אפשר להתעלם מהחסר הזה.

אורי אומן: בנושא הזה אני יכול לבשר לכם שיש מהפכה.

אורי אומן: זוג עולים שהשתתפו בסמינר במדרשת "ביחד" אמרו בסוף הסמינר בהתרגשות כמה שהם פתחו את העיניים וגילו עולם שלם שלא הכירו.

אורי אומן: הם אמרו: שינינו את דעתנו מהקצה אל הקצה בנושא היהדות.

אורי אומן: רבותיי, האנשים האלה הם חילונים, ונראה לי שהם יישארו חילונים.

אורי אומן: אין לנו מגמה לשנות אורח חיים של אנשים, אבל לפתוח להם את התרבות הזאת.

אורי אומן: אני חושב שכולם כאן מסכימים שיותר מהכל חסרה לאנשים האלה תמיכה נפשית, מה השורשים שלהם.

אורי אומן: זה נותן להם, ביחד עם שאר הטיפולים הפיזיים את המענה הנכון.

אורי אומן: אני רוצה לתקן טעות.

אורי אומן: בקשר לנושא הסקטורלי, היה משתמע שלומדים ב בשפה הרוסית.

אורי אומן: זה לא נכון, לומדים בעברית, והשיטה היא שיטת החינוך הישראלית הרגילה.

אורי אומן: אין לנו שאיפה לאחדות יותר מאשר היה במעמד הר סיני.

אורי אומן: העולים צריכים התייחסות מיוחדת, ואנחנו עושים פעולות כדי לאחד את כולם.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: הגב' ראובני, בבקשה.

בת שבע ראובני: אני רוצה לפנות אליכם ואל משרדי הממשלה.

בת שבע ראובני: אני חושבת שביישובי הנגב, המעורבות של הרשות למלחמה בסמים בנושא מניעה, לא מספיק באה לידי ביטוי.

נעמי בלומנטל: אנחנו נפנה גם לרשות.

מיכאל פינטו: מדינת ישראל רואה בעליה ובקליטת עליה יעד לאומי, אבל זאת גם צריכה להיות ההתייחסות לאותם יישובים, שמלכתחילה היו במצב של קושי של השרדות, ולכן אני מקווה שהוועדה הזאת תצא עם מספר החלטות, ביניהן של בניה שתתן תנופה כלכלית.

מיכאל פינטו: אנחנו מדברים על אינטגרציה, ובמרכז ישנן הרבה פעולות של אינטגרציה, שזה תאטרון של עולים, בית מדרש ללימוד של דתיים וחילונים, ותוכנית לזהות יהודית, וכו', אבל חלקה של המדינה במאמץ לקלוט קליטה חברתית, תרבותית, ממשרד הקליטה, עומד בסך כולל של 300 אלף שקל.

מיכאל פינטו: זה תקציב לשתי משרות ואולי לכמה פעולות.

מיכאל פינטו: זה לא רציני.

אריה אזולאי: כל התקציבים שלנו מלווים את היישוב בחיזוק בכמה מערכות – את המרכז למדעים, בהשקעה של 900 אלף דולר, שעקרונית עומד להיות פתוח, את מועדוני הנוער, את מעונות היום.

אריה אזולאי: בתחום של קליטת עליה, כל התוכניות של שילוב ותיקים ועולים, ממומנות במסגרת של תקציב של פרטנרשיפ 2000 של קהילות מחוץ לארץ, בעיקר מאירופה, במקרה זה של ירוחם, שהן משתתפות במתנ"ס במעל 110 אלף שקל.

אריה אזולאי: כל היחידה לליווי כלכלי ממומנת כולה על ידי הסוכנות היהודית.

אריה אזולאי: הסוכנות היהודית נמצאת בעצם בכל אותן הנקודות שנופלות בין המערכות, ומרוכזות בעיקר בחינוך ובאינטגרציה.

אריה אזולאי: הקצבנו עכשיו תקציבים מיוחדים לאוכלוסיות ייחודיות, לאתיופים, לקווקזים, לחד-הוריות.

אריה אזולאי: סביר להניח, אחרי שגמרנו בחודש האחרון את ההתרכזות ביישובי העימות, המשימה הבאה היא היישובים האלה.

נעמי בלומנטל: אנחנו רואים צורך מיוחד בכיוון של אינטגרציה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: מר חודורוב, בבקשה.

נעמי בלומנטל: חזקל חודורוב: יש לנו במקום קבוצת וטרנים.

נעמי בלומנטל: אני יושב ראש קבוצת וטרנים ממלחמת העולם השניה.

נעמי בלומנטל: יש לנו קבוצה של שמונים נכים מהמלחמה, ויש לנו ספר שהבאנו לכאן.

נעמי בלומנטל: אני מרגיש שקבוצת הווטרנים לא מקבלת מספיק כבוד.

נעמי בלומנטל: אנחנו מודים לכנסת על ההנחות שקיבלנו כעולים חדשים.

נעמי בלומנטל: לתלמידים ותיקים אין ידע על מלחמת העולם השניה, ואני רוצה שיהיה להם ידע.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לראש העיר על פעולתו.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

יאנה זינגר: אני כבר שבע וחצי שנים בארץ, ולא דוברת עברית.

יאנה זינגר: שני הילדים שלי לומדים ב"שובו".

יאנה זינגר: אני מרוצה מבית הספר, אבל לומדים בקרוונים, ואין מגרש ספורט.

יאנה זינגר: בלי מבנה מתאים, קשה להמשיך.

נעמי בלומנטל: למה הלכתם לבית ספר "שובו"?

יאנה זינגר: לא רציתי שבני יצא נרקומן מבית הספר הזה.

יאנה זינגר: העברתי אותו מבית ספר אחר, כי הרמה שם היתה נמוכה.

יאנה זינגר: הרבה הורים רוצים להכניס את ילדיהם לבית ספר "שובו", ואין מקום.

יאנה זינגר: הלימודים הם רק בעברית, אבל אין איסור לדבר ברוסית.

יאנה זינגר: אנחנו משלמים 150 שקל לחודש, תשלום חודשי עבור נסיעות וארוחה .

נעמי בלומנטל: מר אביצרור, בבקשה.

מוטי אביצרור: אני שמח על הדיון הפתוח הזה, שהוביל אותנו לכמה צמתים, שהם המהות והבעיה המרכזית.

מוטי אביצרור: אם אנחנו רוצים לחולל שינוי, ראשית, בצד הפיזי, אם לא ייבנה דיור ציבורי בירוחם, אין סיכוי שנביא את בני ירוחם חזרה למקום.

מוטי אביצרור: אין סיכוי שנביא סטודנטים ואקדמאים, כי אין לי דירות כאלה.

מוטי אביצרור: נקודה שניה מאוד חשובה, היא שהגיע הזמן שמשרדי הממשלה ישנו את מדיניות הקריטריונים להעברת אוכלוסיה באמצעות הדיור הציבורי, ובמקום אוכלוסיה חלשה, שהמדיניות תהיה אוכלוסיה חזקה וצעירה.

מוטי אביצרור: אם אנחנו לעת זקנה רוצים איכות חיים, ורוצים שהאוכלוסיה הצעירה תטפל באוכלוסיה הקשישה, אז שייתנו לנו את האמצעים.

מוטי אביצרור: אנחנו עושים את זה, ונעשה את זה עוד יותר טוב, כדי שהאוכלוסיה הזאת תרגיש בבית.

מוטי אביצרור: אני מדבר על דיור מוגן, ועל הפעלת מרכז יום שכרגע בבניה.

מוטי אביצרור: לגבי אוכלוסיה החלשה, אי אפשר להתעלם ממנה.

מוטי אביצרור: חייבים לתת לה מענה וטיפול בכל המסגרות, מגיל אפס, עד אחרי סיום התואר באוניברסיטה.

מוטי אביצרור: תעזרו לנו כוועדה, תלוו אותו, כשנגיש לכם את התוכנית.

מוטי אביצרור: רק כך נחזיר את הבנים למקום, כולל את בני העולים, שקשורים למקום בכל מובן.

מוטי אביצרור: כדי שזה יקרה, אנחנו חייבים לשפץ את כל המבנים הקיימים.

מוטי אביצרור: חוק הדיור הציבורי עבר, ואני מבקש מכם, תעזרו לנו, שלא יתנו לקשיש לקנות את הבית, לפני שישפצו לו את הבית והתשתיות הציבוריות של הבית, כי אז אין מי שיתקן לו את הסתימה, ואין לו כתובת.

מוטי אביצרור: עלתה כאן הסוגיה של "שובו".

מוטי אביצרור: כולנו רוצים לשמר את המורשת, השאלה איך עושים את זה.

מוטי אביצרור: הגיע הזמן שתתנו לנו את ההזדמנות לעשות את זה כפי שאנחנו יודעים, וכפי שאנחנו מאמינים, ברמה המקומית בתוך בית הספר המאוחד ובית הספר קול יעקב ומסילה בערבה.

מוטי אביצרור: תתגברו אותנו בתקציבים הנדרשים.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: הגב' וילמה מאור, מנהלת הוועדה, תקרא את הצעות ההחלטה לסיכום הישיבה.

וילמה מאור: להלן החלטות הוועדה: 1.

וילמה מאור: הוועדה רשמה לפניה את קריאתו של ראש המועצה לסגור את ביה"ס "שובו" בירוחם, המיועד לתלמידים עולים בלבד, ובכך מביא להתבדלות העולים משאר היישוב.

וילמה מאור: 2.

וילמה מאור: הוועדה קוראת לשר החינוך והתרבות לתגבר את מערכת החינוך בירוחם בדרך שתביא לאינטגרציה אמיתית בקרב התלמידים, עולים כוותיקים, ומיצוי הפוטנציאל של כל אחד מהם.

וילמה מאור: 3.

וילמה מאור: הוועדה קוראת לשר החינוך והתרבות, לשרה לקליטת עליה, ולשר הרווחה, לפעול לחיזוק החינוך האינטגרטיבי בירוחם במסגרת תכנית קליטה בקהילה, תוך שימת דגש על נוער מנותק ונוער בסיכון.

וילמה מאור: 4.

וילמה מאור: הוועדה קוראת לראש הממשלה להקים 600 יחידות דיור בבניה תקציבית, כתכנית תלת-שנתית, לקליטתה של אוכלוסיה צעירה וחזקה הרוצה להתיישב במקום, לרבות סטודנטים.

וילמה מאור: 5.

וילמה מאור: הוועדה קוראת לשר השיכון להביא לשיפוץ מהיר של בתי המגורים בירוחם במסגרת התוכנית של שיקום שכונות.

וילמה מאור: 6.

וילמה מאור: הוועדה קוראת למשרד לקליטת עליה לחרוג מן הקריטריונים המקובלים ולהפנות לדיור ציבורי בירוחם גם אוכלוסיה של זוגות צעירים וסטודנטים, על מנת לחזק את חוסנו החברתי והכלכלי של היישוב.

וילמה מאור: 7.

וילמה מאור: הוועדה קוראת לממשלה להקצות משאבים הולמים למועצה המקומית בירוחם, להבטיח את קליטתם הנכונה של אוכלוסיית הקשישים מקרב העולים, המהווים 20% מכלל העולים שנקלטו ביישוב ושל האוכלוסיות החלשות מקרב העולים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה שוב להודות לכם, ואני מאוד מקווה שלא נאכזב אתכם.

נעמי בלומנטל: שמחנו להגיע לכאן, ואנחנו שמחים על קבלת הפנים.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שנפעל לכך שההחלטות שקראנו כאן אמנם ייושמו.

נעמי בלומנטל: נהיה לכם שליחים של רצון טוב, אבל גם שליחים של לחץ על ראש הממשלה ומשרדי הממשלה השונים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לראש המועצה, לחבר מועצת העיר, לעובדי העירייה, למשרדי הממשלה השונים שהגיעו, עם הנציגים שלהם כאן, מנהלי המחוזות, ראשי מחוזות, ועוד.

נעמי בלומנטל: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.