ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 68, 2000-05-23 09:30

נעמי בלומנטל: אני פותחת את הישיבה.

נעמי בלומנטל: בהתאם לסעיף 97א לתקנון הכנסת החליטו יושב-ראש הכנסת והסגנים להעביר לדיון מהיר בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, את הצעתו של חבר-הכנסת זנדברג בנושא: הרעב באתיופיה (גם בגונדר) והעלאתם לארץ של בני הפלשמורה.

נעמי בלומנטל: כאשר מגיעה הצעה כזאת לוועדה, ב"דיון מהיר", אנחנו מאד ממהרים.

נעמי בלומנטל: האירועים של היום האחרון לא קלים.

נעמי בלומנטל: קשה מאד לערוך דיון ענייני כשהמצב בצפון הוא כפי שהוא.

נעמי בלומנטל: אני אישית נסעתי לקרית-שמונה כדי לחזק את התושבים שם ולאחר-מכן נסענו לגדר הטובה.

נעמי בלומנטל: שם לא היו אנשי צד"ל, היה די שקט שם.

נעמי בלומנטל: לאחר-מכן נסענו לאורך הגדר וראינו לא מעט טנקים ומשאיות.

נעמי בלומנטל: אני חייבת לומר שמה ששבר אותי הוא שפתאום ראיתי אוטובוס עם ילדים שיוצא משם.

נעמי בלומנטל: לא ישנתי הלילה, אבל בכל זאת לא רציתי לבטל את הישיבה ברגע האחרון.

נעמי בלומנטל: זה דיון חשוב מאד, שקשור לאחים ולאחיות שלנו, לילדים שנמצאים עדיין באדיס-אבבה, בגונדר ובמקומות אחרים באתיופיה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להזכיר מה שהיה פה בעבר, כי זה חשוב גם לפרוטוקול וגם מבחינה עניינית.

נעמי בלומנטל: כאשר נבחרתי לתפקיד יושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה אחד הנושאים שהובא בפניי היה בני הפלשמורה שיושבים בקומפאונד באדס-אבבה והחשיבות העליונה שבהעלאתם המהירה ארצה, בעיקר בשל התנאים שהם מצויים בהם.

נעמי בלומנטל: אני קיבלתי את המסר הזה, וגם ראיתי תמונות, וחשבתי שאפילו מבלי שנבדוק בכל הציציות, כדי לא להמשיך ולהחזיק אותם במצב הבלתי-נסבל שם, כדאי להעלות אותם במהירות האפשרית לארץ.

נעמי בלומנטל: זאת לא היתה כנראה הנחיה של הממשלה לפני הקודמת.

נעמי בלומנטל: כי דיברתי על כך לא אחת מעל דוכן הכנסת בהיותי באופוזיציה, כשיאיר צבן היה שר הקליטה, כשהגיעו לארץ בסביבות 100 אנשים, לפעמים 80, לפעמים הגיעו מטוסים ריקים וכמעט לא היתה עלייה משם.

נעמי בלומנטל: אני ראיתי לנכון לדאוג לזה, גם מבחינת הייעוד שלנו כמדינת ישראל, אבל גם מבחינה הומניטארית, לא רק מהפן היהודי.

נעמי בלומנטל: גם דיברתי על כך בזמנו עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, ואני חושבת ששכנעתי אותו – לא רק אני, יש כאן גם ארגונים ופעילים שלכם בני העדה – שצריך להעלותם לארץ, ואני חושבת שבמבצע שארך שבעה חודשים, בכוחות משותפים של הגורמים הנוגעים בדבר, העלינו אותם לארץ.

נעמי בלומנטל: כשהעלינו אז את העולים דיברנו על כך שנעשה כל מאמץ כדי שלא ייווצר עוד פעם מחנה כזה באדיס-אבבה, ואם אפשר להשאיר את האנשים בביתם, כאשר יבחנו בביתם את הסטטוס שלהם ואת הזכאות שלהם לעלות לארץ.

נעמי בלומנטל: אני התרשמתי שהיתה הסכמה בוועדה גם מצד הארגונים המטפלים, כולל נאקודג' ואחרים, גם מצד הרב ולדמן ובני העדה, שחשוב להעלות את אלה שנמצאים שם עכשיו.

נעמי בלומנטל: הם נקלטו בעפרה ובמקומות אחרים ביש"ע וברחבי הארץ.

נעמי בלומנטל: לא אפשרנו אז לקלוט אותם בחצור וחשבתי שיש הבנה שננסה כולנו בכוחות משותפים למנוע מצב שבו אלפי אנשים יחיו בתת-תנאים.

נעמי בלומנטל: נדמה לי שלא עברו שלושה חודשים, הממשלה הופלה, וכבר אמרו: הנה, עוד פעם יש התקהלות של אלפים באדיס-אבבה ועוד פעם נקלענו למצב שיש עלינו לחץ גדול מאד להעלות אותם לארץ.

נעמי בלומנטל: למצב שהיה אז נוסף דבר הרבה יותר קשה והוא הרעב שיש עכשיו באתיופיה, ומי כמונו שלא נהיה ערים למתרחש שם.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לתת לחבר-הכנסת זנדברג את רשות הדיבור, שביקש להעלות את הנושא על סדר-היום.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

אליעזר זנדברג: אולי במאמר מוסגר, בהמשך לדברים שאמרה יושבת-ראש הוועדה, גם אני ליוויתי את ענין המחנה שהיה באדיס-אבבה, ואחת התקוות הגדולות היתה שאותו מחנה ייסגר.

אליעזר זנדברג: היו לזה גם צדדים אחרים.

אליעזר זנדברג: באותה הידברות, לפחות בחלקים שאני הייתי שותף לה, דובר על כך שכל בקשה תטופל כמו שמטפלים בכל בקשה מכל מקום בעולם.

אליעזר זנדברג: זה לא קויים.

אליעזר זנדברג: הרבה אנשים בארץ הסתובבו עם תחושה כאילו רימו אותם.

אליעזר זנדברג: אמרו שיש 3,000 ויש יותר.

אליעזר זנדברג: תמיד אמרו שיש יותר, אלא אמרו שביתר יטפלו בדרך שונה במובן של המיקום הפיסי שבו הם נמצאים.

אליעזר זנדברג: אני חושב שהמסקנה שהגיעו אליה אנשים שהמתינו דווקא באתיופיה היתה שבמשך השנים נציגי העדה ואחרים אמרו להם: תישארו בבתים, אל תבואו לאדיס, פשוט נתנו להם עצה לא נכונה.

אליעזר זנדברג: כי עובדה, כל מי שהיה באדיס-אבבה הגיע ואלה שהיו בסדר יותר ושמרו על מקומם, אלה נשארו תקועים.

אליעזר זנדברג: לדעתי זה הדבר המרכזי שהוביל אותם אל המחנה באדיס, ובמידה רבה האינדיקציה לכך היא גם גונדר, כי גם בגונדר, ברגע שידעו שהיה שם קונסול ישראלי או נציג ישראלי שפוקד את המקום, אנשים הגיעו גם לשם, כי הם הבינו שדלת היציאה לא תהיה בדרך הרגילה.

אליעזר זנדברג: מה גם שאת הבקשות שלהם לא קיבלו בכפרים, או לא עברו לטפל בהם בנוהל הרגיל.

אליעזר זנדברג: צריך לזכור את הדברים האלה כשאנחנו רואים את התמונה כולה.

אליעזר זנדברג: אולי הדברים לא בוצעו עד תום מצד אחד, אולי היו לנו מחשבות שלא הבאנו בחשבון נתונים אחרים.

אליעזר זנדברג: אני מדגיש את הדברים האלה, כי הרבה פעמים משתמשים בטיעון הזה כדי להוכיח ששם זה בור בלי תחתית.

אליעזר זנדברג: עובדה, רק נסתיימה העלייה מהמחנה באדיס-אבבה וכבר הגיעו אחרים.

אליעזר זנדברג: אבל תמיד אמרו שיש אחרים.

אליעזר זנדברג: זה שהם גרו במקום אחר באותה מדינה לא משנה את המספר הכללי.

אליעזר זנדברג: להיפך, כשאנחנו מדברים על מספר כללי אפשר לראות שפחות או יותר אותו מספר שדיברו עליו מלכתחילה, בשים לב לנתוני העלייה, נותר עדיין שם.

אליעזר זנדברג: כך שהמספרים לא גדלו בשנים האחרונות במאות אלפים, ואפילו לא בעשרות אלפים.

אליעזר זנדברג: ואם באמת כל הפלשמורה וכל אתיופיה רוצה לעלות לכאן, אני מניח שהראשונים שהיו מתדפקים על הדלת היו השכנים של המחנה, אנשים שגרים באותה שכונה, לומר: גם אנחנו חלק מהקבוצה ושכחו אותנו, ולא היו מגיעים אנשים 700 ק"מ צפונה באוטובוס או ברגל על-מנת להיכנס למקום שמשפחתם היתה בו לפני-כן, כי הם יודעים שזה השער לישראל.

אליעזר זנדברג: אותי זה חיזק מאד נגד הטיעון הזה שיש מספר בלתי מוחלט.

אליעזר זנדברג: מה גם שאני מסתכל על הנתונים של משרד הקליטה מבחינת כמה אנשים עלו, אני זוכר שב"מבצע שלמה" סיימו את המבצע ובזה הסתיימה עליית יהודי אתיופיה, ונשארה בסימן שאלה שאלת בני הפלשמורה.

אליעזר זנדברג: מ-1992 עד 1997 הגיעו 14,000 איש אבל לא היו ביניהם פלשמורה.

אליעזר זנדברג: כלומר, אולי יש עוד אנשים שעלו לארץ שאינם קשורים לענין הזה.

אליעזר זנדברג: אנחנו רגילים בישראל – מבצע וגמרנו.

אליעזר זנדברג: כדאי שלא נתרגל למחשבה הזאת שיש "זבנג" אחד ובזה זה נגמר, אלא לעשות פעם אחת בדיקה אמיתית של נתונים.

אליעזר זנדברג: דרך אגב, נעשה סקר בראשות דוד אפרתי, שלא ניכנס אליו כרגע, וכדאי לראות במה מדובר.

אליעזר זנדברג: זאת בעצם היתה הדרישה המרכזית של כולנו בכנסת לאורך השנים.

אליעזר זנדברג: תבדקו, תגידו כמה יש, כמה אין, ולפי זה נדע מהי התמונה.

אליעזר זנדברג: כי אני לא יודע להגיד בוודאות מספר מדויק, אבל אני יודע בוודאות לומר שיש הרבה אנשים ששנים לא טיפלו בבקשה שלהם, וחלקם נפטרו כתוצאה מכך.

אליעזר זנדברג: אני הייתי שם ושמעתי על אנשים שנפטרו והאישור לעלייה הגיע באותו שבוע לאדיס כאשר הם המתינו שלוש שנים ואפילו יותר.

אליעזר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, את דיברת על ילדים באוטובוס מלבנון.

אליעזר זנדברג: וכשאתה רואה שלושה ילדים קטנים שהאמא שלהם נפטרה והאבא איננו, הסבא והסבתא מצד האמא לפחות בארץ, והבקשות שלהם המתינו ארבע שנים, אז מישהו פה אחראי לסיטואציה שקרתה, וזה מה שכל-כך מקומם.

אליעזר זנדברג: אולי כשנגמור את כל העניינים צריך להקים ועדת חקירה פרלמנטרית.

אליעזר זנדברג: זה יהיה מעניין מאד.

אליעזר זנדברג: אבל הסיבה שביקשתי את הדיון היום היא בעצם משולבת.

אליעזר זנדברג: ב-10 באפריל ביקר השר שרנסקי באתיופיה, ולפחות מההודעה שהוצאה לעתונות הבנתי שהוא עומד לעשות שינוי במדיניות ולפעול בדרך אחרת על-מנת לזרז את הטיפול בבקשות.

אליעזר זנדברג: למעשה ביקשתי לקיים את הדיון הדחוף הזה כאשר השאלה המרכזית היא מה קרה מאז הביקור, איזה שינויים התקבלו.

אליעזר זנדברג: בהזמנה לישיבה נכתב משום-מה "הרעב באתיופיה (גם בגונדר)".

אליעזר זנדברג: אני לא יודע למה נכתב "גם בגונדר".

אליעזר זנדברג: במקור זה היה "החשש שיגיע למקומות נוספים".

אליעזר זנדברג: יש באתיופיה סיטואציה שיכולה להתפתח בצורה מאד קשה לכל כיוון.

אליעזר זנדברג: יש מלחמה בצפון, יש רעב, והאנשים האלה בכל מקרה סובלים גם כך מתנאים מאד קשים.

אליעזר זנדברג: כל האנשים באתיופיה חיים את חייהם בתנאים מאד לא נעימים, אבל כל יום של סבל שעובר על האנשים שאמורים להגיע לכאן הוא דבר שאנחנו מחויבים למנוע אותו, כי הם יגיעו לכאן, וכאן ההבדל בינם לבין כל האנשים האחרים שמתגוררים באתיופיה וימשיכו להתגורר שם ברמה כזאת או אחרת של חיים, כפי שהגורל קבע להם.

אליעזר זנדברג: אנחנו לא עוסקים בהם.

אליעזר זנדברג: אבל אלה שאנחנו יודעים שהם אמורים להגיע לכאן, ביניהם יש בוודאות אלפי אנשים שהם זכאי חוק השבות, שלא לדבר על אנשים שייכנסו במסגרת איחוד משפחות.

אליעזר זנדברג: לדעתי חיוני שהעניינים האלה יזורזו.

אליעזר זנדברג: מאז עברו חודש וחצי.

אליעזר זנדברג: בידי הודעה משלימה מטעם פרקליטות המדינה לבג"ץ משנת 1999 שהגישו ארגון קהילת ביתא ישראל באדיס-אבבה ועמותת "מכנף דרום לציון" כנגד שר הפנים ומנהל מנהל האוכלוסין, שאני מאמין שהיה הקטליזטור המרכזי לביקור של השר שם, ואני שמח שהשר הגיע לשם.

אליעזר זנדברג: מפורט כאן שינוי מסוים, שאני רואה אותו כחיובי בגישה שבה משרד הפנים ינהג.

אליעזר זנדברג: "בקשות העלייה יתקבלו על גבי טופס קבוע בצירוף הצהרה ותמונה.

אליעזר זנדברג: באדיס-אבבה הבקשות יתקבלו בשלוחת משרד החוץ על-ידי חמישה עובדים מקומיים ואילו בגונדר הבקשות יתקבלו על-ידי עובד מקומי".

אליעזר זנדברג: זה טוב.

אליעזר זנדברג: "לאחר קבלתן יועברו הבקשות לישראל לצורך בדיקה... ולאחר-מכן יחליטו על המשך הטיפול".

אליעזר זנדברג: מה שלא ברור, גברתי היושבת-ראש, וזה למעשה צוואר הבקבוק גם היום במדיניות הטיפול באלה שמבקשים לעלות, הוא שורה שאומרת: על סמך פרטים אלו, בירורים שונים, תתקבל החלטה בדבר הזכאות לעלייה על-פי חוק השבות במחלקה בישראל.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להסביר איפה לדעתי הבעיה.

אליעזר זנדברג: עד היום צוואר הבקבוק היה במחלקה בישראל.

אליעזר זנדברג: ישבה שם גברת אחת, שיושבת כאן ומן הסתם היא גם תענה.

אליעזר זנדברג: העיכוב היה שם, ואני טוען שהעיכוב הזה היה מכוון, שנועד להאט ולייאש את האנשים.

אליעזר זנדברג: אם יישבו חמישה אנשים באתיופיה ויטפלו בבקשות, קצב ההמתנה בתור יקוצר, אבל רק תחנה אחת של התור תקוצר.

אליעזר זנדברג: אם בארץ גב' מיכל יוספוב תמשיך לשבת ולטפל באותו קצב שהיא מטפלת בעניינים, השורה התחתונה תהיה שהאנשים האלה לא יבואו, או שהם יבואו טיפין-טיפין.

אליעזר זנדברג: לכן ביקשתי את הדיון כאן וקיוויתי שהשר יגיע, ואם לא אז הרצל גץ, שלא יכול היה להגיע.

אליעזר זנדברג: אלה לא דברים של טענה אלא רק מה ציפיתי מלכתחילה שיהיה, כי חשוב לי לדעת מי יקבל את ההחלטה, כמה אנשים יטפלו בהם מדי שבוע.

אליעזר זנדברג: אני יודע, גברתי, שאפשר תמיד להגיד: אנחנו לא יכולים להתחייב.

אליעזר זנדברג: אולי כל בקשה היא קשה שזה ייקח שנה לטפל בה.

אליעזר זנדברג: אבל כולנו יודעים שזה לא המצב.

אליעזר זנדברג: כולנו יודעים שהיתה האטה מכוונת והיה טיפול איטי בכוונה תחילה והגיע הזמן שהענין הזה ישתנה.

אליעזר זנדברג: בקשתי היא לברר ולראות כיצד הדברים האלה עומדים להשתנות, באיזה קצב יטפלו באנשים ובעצם מה קורה באותו צוואר בקבוק שעד היום מנע את העלייה מאתיופיה, ולדעתי עלול להמשיך ולמנוע את העלייה מאתיופיה.

אליעזר זנדברג: אולי עצם הישיבה הזאת, והידיעה – ואני מקווה שכך יהיה בסופה של הישיבה – שנקיים פה בקורת חודשית לשמוע מה קורה.

אליעזר זנדברג: זו לא צריכה להיות ישיבה ארוכה אלא עשר דקות – רבע שעה, לשמוע מה קורה, איך קורה וכיצד הדברים זזים, ואני משוכנע שהדברים האלה יטופלו יותר טוב.

אליעזר זנדברג: לסיום, כיום יש שם כמאתיים איש שאושרו והם ממתינים לעלות.

אליעזר זנדברג: נודע לי שיש איזו שהיא אמירה של משרד הקליטה להאט את הקצב, כי פה בארץ אין הכנה מספקת.

אליעזר זנדברג: רבותיי, אנשים עומדים להגיע.

אליעזר זנדברג: זו עובדה וכך יהיה.

אליעזר זנדברג: לכן אני חושב שצריך להזדרז בהכנות.

אליעזר זנדברג: אם הדברים קשורים למשרד האוצר וההתנגדות היא כספית, הגיע הזמן שנדע את זה.

אליעזר זנדברג: אני לא שמעתי, אגב, על התנגדות כספית להעלות אף אדם משום מקום בעולם, אם יש לו זכות לעלות למדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: זו נקודה חשובה, שאני מעלה אותה כאן בצורה מאד עדינה וכוללנית, אבל מן הראוי שניתן עליה את הדעת.

אליעזר זנדברג: למשל, חצרות יסף, שהיה אחד מן האתרים הטובים ביותר, מדוע לא לפתוח אותו אם יודעים שעתידים להגיע לכאן אלפי אנשים?

אליעזר זנדברג: זאת שאלה פתוחה באוויר.

אליעזר זנדברג: אשמח לשמוע את השיקולים השונים, כי לדעתי זה דבר חשוב וחיוני להתכונן בעוד מועד.

אליעזר זנדברג: ואם יש בעיה באיזה שהוא משרד ממשלתי שעוצר את עלייתם של אלה שכבר הצליחו שיאשרו את הבקשות שלהם, חשוב מאד שנדע את זה ונדע כיצד לטפל בענין הזה.

אליעזר זנדברג: הענין האחרון, גברתי היושבת-ראש, קשור לענין הראשון וגם לענין המספרי הסופי.

אליעזר זנדברג: קיוויתי לשמוע על כך מהשר, אבל מאחר שגב' יוספוב נמצאת פה, אולי היא תאמר, אם היא יודעת, מה תהיה המדיניות בכל מה שנוגע לאיחוד משפחות וכניסה שלא ברוח חוק השבות אלא חוק הכניסה לישראל.

אליעזר זנדברג: תודה.

נעמי בלומנטל: כל פעם אנחנו מנסים לקבל איזו שהיא תמונה איפה באתיופיה נמצאים היום בני פלשמורה או יהודים אחרים, על איזה נתונים אנחנו מדברים ומי מביניהם נמצא היום בסכנת חיים.

נעמי בלומנטל: כי מצד אחד יש רעב ומצד שני מלחמה ומחלות.

נעמי בלומנטל: האם למישהו מכם יש הנתונים האלה?

נעמי בלומנטל: אברהם נגוסה, בבקשה.

30095: בקשר לנתונים, כידוע לכם, ועדה בראשות מר דוד אפרתי, מנהל מנהל האוכלוסין לשעבר, בחנה את ענין מספר היהודים שנשארו באתיופיה.

30095: בידי רשימה ופנקס קהילת ביתא ישראל שעזבו את כפריהם.

30095: באדיס-אבבה נמצאים – 8,000 ו-10,000 בגונדר.

30095: בסך-הכל, לפי ממצאי הסקר 26,000 נשארו באתיופיה ו-18,000 מתוכם נמצאים בעיר: 10,000 בגונדר וכ-8,000 באדיס-אבבה, וכולם רשומים ומפוזרים בכפרים.

30095: אלה הנתונים.

30095: אני ביקרתי באתיופיה לפני חג הפסח, עם חברי-הכנסת זבולון אורלב ויורי שטרן, וגם הצטרפתי לסיור של השר.

30095: מצבם של היהודים באדיס-אבבה ובגונדר היה מאד קשה מבחינה כלכלית, חברתית ופסיכולוגית.

30095: הם ממתינים בחרדה כל הזמן לעלות לארץ, ומאחר שהאישור לא מגיע מירושלים לשם, יש מקרים שאנשים, אחרי שמילאו את הטפסים ואמרו להם לעלות, הם נפטרו.

30095: אתמול קיבלתי רשימה של עשרה אנשים שנפטרו באדיס-אבבה מאז שהשר ביקר שם, מ-9 עד 21 באפריל.

נעמי בלומנטל: אתה יודע ממה הם נפטרו?

30095: גילם של הנפטרים: שלושה חודשים, ששה חודשים, שנה אחת, 75, 98, 22, חמש, 45, שש, שנה אחת.

30095: למעט בני ה-75 ו-98 כולם צעירים.

30095: אין לי מידע ממה הם נפטרו, אבל אפשר להבין שמאחר שתנאי המחיה שם לא טובים, הם חולים בדלקת ריאות ונדבקים במחלות אחרות, והם לא מקבלים טיפול רפואי טוב.

30095: העזרה שהג'וינט נותן היא מאד מינימלית.

30095: האנשים שממתינים באדיס-אבבה ובגונדר חיים חיים יהודיים ומקיימים את כל המצוות.

30095: זאת קהילה יהודית, דתית וציונית והם יעלו לישראל במוקדם או במאוחר, לא יעזור לאף אחד.

30095: השאלה היא באיזו צורה הם יעלו, האם נעלה אותם כאנשים חזקים ובריאים שיכולים להיות במדינת ישראל אזרחים טובים ויצירתיים, או שפשוט נפקיר אותם שם והם ימותו.

30095: על שולחנה של גב' יוספוב נמצא תיק של אחד האנשים שהמתינו לעלייה.

30095: הוא נפטר ונקבר ב-18 במאי, ואני בטוח שהאישור לעלייתו יגיע עוד מעט לאדיס-אבבה.

30095: זה המצב.

30095: שנית, יש היום 250 אנשים באדיס-אבבה שיש בידם אשרת עלייה והם לא יכולים לעלות, מפני שיש לי מידע שמשרד הקליטה פנה למשרד הפנים לא לזרז את העלייה, כי אין מקום לקלוט אותם.

30095: 250 האנשים האלה, שהיו יכולים לחגוג אתנו במדינת ישראל את יום העצמאות, תקועים באדיס-אבבה.

30095: האם הדבר הזה קורה לעלייה מרוסיה, מארצות-הברית, ממערב או ממזרח אירופה, שזכאי עלייה מחכה שם מפני שאין מקום בישראל לקלוט אותם?

30095: הרי אתרי הקראוונים חצרות יסף וגבעת המטוס ריקים.

30095: אז מה הבעיה לקלוט אותם במקומות אלה?

משה באטה: בשנה האחרונה הייתי פעמיים באתיופיה.

משה באטה: אני חושב שאין יותר טוב ממראה עיניים.

משה באטה: קשה מאד להאמין באיזה תנאים האנשים חיים שם.

משה באטה: הגעתי גם צפונה יותר מאזור טיגריי, שבו נולדתי.

משה באטה: העלייה הראשונה שהגיעה בשנות השמונים היתה מהאזור הזה.

משה באטה: האנשים שנשארו שם פנו למשרדים, אז טיפלה בענין הסוכנות היהודית.

משה באטה: אני זוכר אדם אחד ש-14 שנים ביקש שיעלו את הוריו.

משה באטה: אביו נפטר פתאום.

משה באטה: אני כתבתי בשמו מכתב למשרד הפנים, וקיבלתי תשובה: היא לא זכאית עלייה.

משה באטה: זה לא יכול להיות.

משה באטה: לפי חוק השבות מגיע להם לעלות.

משה באטה: יש ארבעה ילדים שאביהם בארץ.

משה באטה: ההורים התגרשו והאמא שלהם נמצאת בגבול סודאן.

משה באטה: האבא גידל אותם.

משה באטה: הם קיבלו תשובה שבגיל 18 הם יכולים לעלות.

משה באטה: אבל בינתיים הם שם בלי אבא ובלי אמא.

משה באטה: אמרו לאבא: את הילדים הגדולים נעלה והקטנים יישארו שם.

משה באטה: לאן הם יילכו?

משה באטה: מה מחכה להם שם?

משה באטה: – המוות.

משה באטה: המשפחות כאן נקרעות.

משה באטה: כל הזמן שולחים כסף מכאן לשם.

משה באטה: כמו שכאן רעבים, גם שם רעבים, כי הכסף שיש פה לא מספיק לשני המקומות.

משה באטה: המצב באזור טיגריי הוא כאילו העלייה משנת שמונים הסתיימה ואין שם אנשים.

משה באטה: מי אמר?

משה באטה: האזור הזה תמיד היה מוכה רעב ומלחמות.

משה באטה: היום הצעירים ברחו לאדיס-אבבה, אני ביקרתי אותם.

משה באטה: הם השאירו את המשפחות בטיגריי, מרחק אלפי קילומטרים.

משה באטה: ברגל זה בלתי-אפשרי להגיע לשם, וכך גם במטוס.

משה באטה: היתה תקשורת טלפונית, ועכשיו גם זה אין.

משה באטה: האזור קורס, אין אפילו קשר טלפוני.

משה באטה: בגונדר נמצאת גיסתי, אחות אשתי, תקועה עם חמישה ילדים.

משה באטה: יש לי גם אחיינית בגונדר גם היא עם חמישה ילדים, שברחה לשם בגלל המלחמה.

משה באטה: אני לא יכול לשלוח להם כסף, כי אני צריך לגדל את ילדיי פה.

משה באטה: אני חושב שאותם אנשים יעלו לישראל במוקדם או במאוחר.

משה באטה: השאלה היא באיזה מצב הם יהיו כשיגיעו לכאן, מה הם מרגישים שם, והדבר החמור ביותר – מבחינה בריאותית, באיזה תנאים אנחנו מביאים אותם.

משה באטה: יושבת-ראש הוועדה וחברי כנסת אחרים עשו מאמצים רבים בענין הזה.

משה באטה: אני חושב שצריך לתגבר את כוח האדם במשרד הפנים.

משה באטה: גב' יוספוב לא יכולה לטפל בכל התיקים.

משה באטה: המשרד צריך לקלוט עובדים גם בירושלים וגם באתיופיה כדי לזרז את הטיפול בבקשות לעלייה.

נעמי בלומנטל: רשות הדיבור למר טולדו, סמנכ"ל אגף אפריקה במשרד החוץ.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

אברהם טולדו: לגבי הפתיח שנאמר פה, אני רוצה להגיד שכאשר שר החוץ היה אריאל שרון בממשלת נתניהו, שאת דיברת עליה, אגף אפריקה יחד עם המנכ"ל שלנו דיברנו עם השר, ואני חושב שהוא גם תרם את חלקו בשכנוע ראש הממשלה, ואז הבאנו את 1,400 – 1,500יהודי קוארה במשך חודש וחצי.

אברהם טולדו: כך שאנחנו גם כן תרמנו לאותה בעיה.

נעמי בלומנטל: אתם תגברתם אז את צוות העובדים?

אברהם טולדו: אז נסעה מיכל יוספוב עם עוד שניים-שלושה אנשים לגונדר ותוך כחודש הם בדקו והבאנו את יהודי קוארה, כל אלה שהגיעו לקומפאונד.

אברהם טולדו: דבר שני, המדינה היחידה בעולם שיש בה קומפאונד היא אתיופיה.

אברהם טולדו: בשום מקום אין קומפאונד.

אברהם טולדו: אנשים יושבים בבתים שלהם, שולחים את הבקשה לשגרירות, הבקשה מגיעה ארצה.

אברהם טולדו: אומרים להם "כן", הם באים לשגרירות, מוכרים את הרכוש ומגיעים ארצה כעולים.

אברהם טולדו: באדיס-אבבה יש מצב מיוחד, שכולם נמצאים בקומפאונדים.

אברהם טולדו: סגרנו את הקומפאונדים האלה לפחות פעמיים-שלוש.

אברהם טולדו: אז לא הייתי אחראי על אגף אפריקה, ואנחנו שוב שומעים שהאנשים מגיעים מהכפרים לקומפאונדים.

אברהם טולדו: גם שמענו מספרים, ואני מדבר על עובדות, על 500 ילדים שמתו.

אברהם טולדו: מספרים עפים מכל הצדדים ומכל הכיוונים.

אברהם טולדו: ביקשתי אז מהשגריר לגשת לבית הקברות.

אברהם טולדו: הוא ספר את הקברים – היו שמונה קברים.

הרב מנחם ולדמן: נפטרו למעלה מ-500.

הרב מנחם ולדמן: תקבל רשימה.

יורי שטרן: באיזה בית קברות ביקר השגריר?

יורי שטרן: כי יש שניים.

אברהם טולדו: היות שנושא הדיון בהזמנה הוא גם הרעב, אני רוצה לומר, לשם הפרוטוקול, שמדינת ישראל, לא משרד החוץ, שלחה כידוע שני מטוסים עם שלושים טון מזון לאתיופיה.

אברהם טולדו: יש החלטת ממשלה שמשרד החוץ אמון על הסברת מדיניות הממשלה בענין הפלשמורה.

אברהם טולדו: את מדיניות הממשלה קובעים משרד הפנים, שר הפנים ושר הדתות.

אברהם טולדו: משרד החוץ מסביר את מדיניות הממשלה הנקבעת על-ידי ועדת השרים לעלייה וקליטה.

30095: הפיצו קלטת כדי למנוע את עליית אחינו מאתיופיה, כאילו שכל בני הפלשמורה שעלו לארץ מתנהגים כנוצרים.

30095: משרד החוץ היה אחראי להפצת הקלטת באמריקה.

אליעזר זנדברג: אנחנו עצרנו את זה ברגע האחרון.

אברהם טולדו: את הקלטת הזאת ראה כל עם ישראל בערוץ 1.

30095: מי אחראי לזה?

30095: מי הכין אותה?

אברהם טולדו: תבדקו מי הכין אותה.

30095: בדקנו ואנחנו יודעים מי עשה את זה.

אליעזר זנדברג: מר טולדו, עד עכשיו לא התערבתי, אבל אם אתה יודע מי הכין את הקלטת, ואתה יושב בוועדה, אתה צריך למסור את הגרסה שלך.

אברהם טולדו: לא אמרתי שאני יודע.

אליעזר זנדברג: אני שואל אותך.

אליעזר זנדברג: אז תגיד שאתה לא יודע.

אברהם טולדו: לא אמרתי שאני יודע.

אברהם טולדו: אמרתי שכל עם ישראל ראה את הקלטת בערוץ 1.

אברהם טולדו: אתה חוקר אותי?

אליעזר זנדברג: אני שואל אותך שאלה בתור חבר כנסת לפקיד ממשלתי.

אברהם טולדו: לא, אני לא יודע.

אליעזר זנדברג: או.

אליעזר זנדברג: קיי.

אליעזר זנדברג: זו תשובה שנרשמת בפרוטוקול.

אליעזר זנדברג: תודה.

30095: אבל יש לי שאלה: מי נתן במשרד החוץ הוראה לכל הקונסולים בחוץ-לארץ לפרסם את הקלטת בארצות-הברית?

אליעזר זנדברג: מי שלח את הקלטת לקונסולים?

אברהם טולדו: היות ויש תלונה שלך ליועץ המשפטי לממשלה – אני לא יודע למי עוד שלחת - - -

אליעזר זנדברג: למפכ"ל.

אברהם טולדו: כל עוד הענין בבדיקה, אין מה להעלות את הנושא הזה.

אליעזר זנדברג: גם למבקר המדינה, אבל זאת בכל-זאת שאלה שחבר כנסת שואל אותך ואני מצפה שתתן לי תשובה מי שלח את הקלטות לחוץ-לארץ.

אברהם טולדו: אינני יודע.

נעמי בלומנטל: אם הענין נמצא אצל מבקר המדינה, נראה מה הוא יענה לך.

אליעזר זנדברג: זה ייקח שנה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה למר טולדו.

יורי שטרן: הייתי באתיופיה, הודות לשדולה שאני חבר בה, והודות למאמצים שעשה אברהם נגוסה שנסע אתנו.

יורי שטרן: היו אתנו גם הרב מיכה פלד ויונה הופמן.

יורי שטרן: ואני מצטרף לדבריך.

יורי שטרן: מדינת ישראל תקלוט אותם, גם אם גב' יוספוב תעבוד לאט יותר, או לא תעבוד, מדינת ישראל תקלוט את כולם – את אלה שיישארו בחיים, כמובן, אלא שהם יהיו פחות משכילים, יותר ממורמרים, והמשפחות שלהם תסבולנה פה יותר.

יורי שטרן: אין ספק שזאת התוצאה היחידה, כי מדובר בקבוצה גדולה של אנשים שכבר בדקו את השורשים שלהם.

יורי שטרן: הם רשומים בספר, ועדת אפרתי בדקה אותם, קרובי משפחה שלהם נמצאים בארץ, והלחץ הציבורי יביא לאותה תוצאה.

יורי שטרן: אבל מה שקורה הוא, שאנחנו בעצמנו הורסים את בסיס הקליטה שלהם.

יורי שטרן: יושבים שם ילדים שלומדים יחד עם נערים.

יורי שטרן: באותה כתה א' אתה רואה ילד בן 7 לומד עם בן 17.

יורי שטרן: אלה שמלמדים אותם עברית, בעצמם עושים שגיאות, אבל אין אחרים.

יורי שטרן: למה לנו להגיע לכך שהילדים האלה, שיכולים להיות נורמלים, מחונכים, ילדים טובים, יבואו לכאן חולים, לא מלומדים, ויהפכו פה לנטל במקום להיות אנשים פרודוקטיביים?

יורי שטרן: מדינת ישראל במו-ידיה מתעלמת מהאוכלוסייה הגדולה הזאת.

יורי שטרן: אשה אחת, תהיה טובה ככל שתהיה, חייבת לבדוק עשרים ומשהו אלף תיקים?

יורי שטרן: זה לא ייתכן.

יורי שטרן: הרי במצב דומה בברית-המועצות לשעבר נוצרה מערכת שלמה של קונסולים, של ביזור סמכויות.

יורי שטרן: הקונסולים האלה אחראים על בדיקה והם מחליטים במקום.

יורי שטרן: אין איש אחד, אין בתיה כרמון לנושא עלייה שצריכה להחליט בעניינם של אלפים.

יורי שטרן: והכסף הוא כסף שמתמודד מול המחלות, מול הפיגורים ומול כל מה שקורה שם.

יורי שטרן: לכן אני חושב שאין לנו סיבה לדון פה על משהו אחר אלא איך להאיץ את התהליכים האלה, איך לפזר סמכויות כך שבמקום כמה קונסולים יחליטו ויעבדו בקצב שיבטיח יציאה מאד-מאד מהירה, וכמובן את בעיות הקליטה פה.

יורי שטרן: חוץ מזה, כל עוד אנשים נשארים שם, חייבים לספק להם מייד ספרי לימוד, מורים ישראלים בני העדה האתיופית או אחרים שילמדו אותם.

יורי שטרן: הרי זו השקעה קטנה לעומת מה שנצטרך להשקיע אחר-כך במערכות הרווחה השונות.

יורי שטרן: אם זאת תהיה המלצת הוועדה, דיינו.

יורי שטרן: אין לנו פה על מה לדון.

יורי שטרן: אנחנו לא בודקים פה ספרי יוחסין, וגם אין כאלה, אבל האוכלוסייה מוגדרת.

יורי שטרן: אם זה היה קורה בברית-המועצות לשעבר, או במקום אחר, שאדם שהתרחק מהשורש היהודי שלו לפני דור אחד, או אפילו לפני שני דורות, והחליט לעלות ארצה – והוא לא נוצרי, הוא פשוט לא שומר שום דבר – אז מכל מדינה אחרת היו מעלים אותו.

יורי שטרן: ופה, עצם העובדה שהם התרחקו, או התנצרו, זה מוחק אותם?

יורי שטרן: הרי זו גזענות.

יורי שטרן: כך אני מסתכל על זה.

יורי שטרן: אני חושב שזה דבר בלתי-נסבל ואני מצטער שגם שר הקליטה הקודם, ושלמה היה יועץ במשרדו, לא עשו מספיק מאמץ כדי לשנות את המציאות הזאת.

יורי שטרן: היום סיימתי להגיד "קדיש" לאבא שלי.

יורי שטרן: כמה ימים אמרתי "קדיש" בקהילה היהודית בגונדר ובאדיס-אבבה וזאת היתה חוויית חיי.

יורי שטרן: תודה.

הרב מיכה פלד: יהיה זכרו ברוך.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: שלמה מולה, בבקשה.

9315: למען ההגינות אני חושב שלשר שרנסקי מגיע כל הכבוד.

9315: במשך שנים, מאז מלחמת יום הכפורים, אף שר לא ביקר באתיופיה, ומאד רצינו שהוא יראה את המצב במו עיניו, כי אין כמו מראה עיניים.

9315: אני הייתי אתו כל הזמן, יחד עם אברהם ומיכל יוספוב, הרב פלד ויונה הופמן.

9315: אני חושב שהביקור היה חיובי.

9315: באחד הבתים שבהם ביקרנו קיבלנו אחר-כך ידיעה שהתינוק שם נפטר.

9315: אני חושב שהביקור של השר היה מוצלח מאד.

9315: השר ראה, התרשם ונאם לפחות בשני קומפאונדים לפני כששת אלפים איש בכל קומפאונד.

9315: הבעיה מורכבת.

9315: אף אחד לא נותן תשובה חד-משמעית, אחידה, שאומרת: בוא נעשה מבצע עלייה.

9315: אני לא חושב שהגישה צריכה להיות מבצע כזה, והשר גם נתן ביטוי לתוצאת הבדיקה.

9315: עם המדיניות החדשה שהשר מתווה ויתווה, אני מקווה שתוך שבעה – שמונה – תשעה חודשים כל מי שיצטרך להיבדק ייבדק.

9315: כרגע ההחלטה היא להעלות את זכאי חוק השבות המורחב.

9315: כלומר, במסגרת חוק השבות יש כאלה שמגיעים על-פי חוק הכניסה.

9315: מחר עומדים להגיע 250 איש לצפת, וגם ביניהם אנחנו רואים זכאים לפי חוק הכניסה.

9315: אני חושב שהוויכוח הגדול הוא לא על 5,000 זכאי חוק השבות.

9315: הוויכוח האמיתי הוא מה לעשות עם מי שלא יימצאו זכאי חוק השבות בעוד שבעה – שמונה חודשים מהיום, ואיזה פתרונות לתת להם.

אליעזר זנדברג: מה חושב השר על כך?

9315: אני לא יודע.

9315: אני מדבר עכשיו בשמי.

9315: כולכם מכירים את הרשימה של דוד אפרתי וכמה מהם מסומנים כביכול, ולא כמה מהם יימצאו זכאי חוק השבות.

9315: אנחנו יודעים מהו המספר.

9315: אני חושב שביחד צריך לתת תשובה הרבה יותר יסודית לבעיה הזאת, כדי לא לדון שוב בשאלה מה לעשות בעוד שבעה-שמונה חודשים.

אליעזר זנדברג: מה עושה המשרד עד היום?

אליעזר זנדברג: מה חושב השר?

9315: אני לא מייצג את משרד הפנים.

נעמי בלומנטל: אנחנו נשמע גם את מיכל יוספוב וגם את השר, כשהוא יהיה פה בשבוע הבא.

9315: אני מצטרף לקריאה של כל החברים.

9315: אני חושב שכל יום שאדם זכאי עלייה לפי חוק השבות מתעכב, אנחנו פשוט בוגדים ברעיון הציוני.

9315: אין לי הגדרה אחרת.

9315: אם הדבר היה תלוי בי, עניינם של זכאי חוק השבות לא היה צריך בכלל לבוא לדיון כאן.

9315: הבעיה היותר קשה ומורכבת היא, לדעתי, ההיערכות לקליטה.

9315: השאלה היא אם המערכת ערוכה היום לקלוט 6,000 – 7,000 איש.

9315: אני חושב שאנחנו לא ערוכים.

9315: אני חושב שצריך לפתוח את אתר הקראוונים חצרות יסף, צריך לעשות רביזיה לגבי גבעת המטוס ולפתוח עוד ששה – שבעה מרכזי קליטה.

9315: צריך להגיד: זה לא מספיק שעוד פעם נקים מרכז קליטה בקרית-מלאכי.

9315: צריך לפתוח גם את הערים היותר חזקות כמו הרצליה, רעננה, כפר סבא, לסמן שם מרכז קליטה ולקלוט אותם ביישובי קבע יותר חזקים.

9315: אם לא נעשה את זה עכשיו, אחר-כך נשלם בתגבור לימודים ובדברים אחרים.

9315: לכן, זה לא חכם ולא נכון.

9315: אחרי שמרכז קליטה צפת שיתמלא כנראה מחר ב-250 איש, יבואו לשם רק 500 אנשים ותו-לא, ויש עוד 15 מקומות בקיבוץ כרמים.

9315: זאת אומרת, יש כרגע 515 מקומות בלבד.

9315: אני חושב שמשרד הקליטה צריך לפתוח את חצרות יסף, שהוא לבד יקלוט 2,500 – 3,000 איש.

9315: גבעת המטוס מתרוקן כרגע, אפשר לקלוט בו, או לסמן מקום בירושלים.

9315: אני חושב שזה יהיה אבסורד מוחלט שאדם קיבל אשרת עלייה יתעכב חצי שעה נוספת בגונדר או באדיס-אבבה, בגלל שאין לו מקום קליטה.

9315: מי שכורך היום את המציאות האתיופית של רעב כפי שאנחנו רואים בטלוויזיה ומעתיק אותה לאנשים בגונדר ובאדיס, עושה עוול לענין עצמו.

9315: זה יהיה לא נכון לקשור את הסבל של האנשים האלה ולומר שגם הפלשמורה נמצאים באותו מצב.

9315: הם לא נמצאים במצב הזה.

9315: נכון, המצב הכללי של אתיופיה, נהירת האנשים מאזורי מלחמה באזור טיגריי והרעבים שמחפשים אוכל ומגיעים לריכוזים כמו אדיס וגונדר, משפיעים בעקיפין, אבל להגיד שהאנשים האלה רעבים, הבטן שלהם נפוחה וכו', אני חושב שזה לא נכון.

יואב הס: אני רוצה רק להתייחס לדברים שקשורים למה שקורה בארץ, על סמך מה שאני יודע ומכיר באופן אישי.

יואב הס: פונים אליי אנשים, ואתן רק תיאור קצר.

יואב הס: דיברו כאן על אלה שלא מעלים אותם כי הם לא הגיעו לגיל 18.

יואב הס: עיוור שאמו נוצריה, מתה ממחלה שם.

יואב הס: אביו יהודי, נשא אשה אחרת ויש לו ילדים ממנה, והוא עלה לארץ.

יואב הס: הוא מבקש שיעלו את הנער, שנשאר שם בלי אף אחד.

יואב הס: הוא מסתובב באדיס-אבבה ומבקש נדבות, ואם לא יתנו לו נדבות הוא לא יחיה.

יואב הס: מבקשים להעלות את הנער הזה לארץ, ואין אפילו תשובה בכתב.

יואב הס: אני מדבר על חודשים של פנייה, לא על יומיים.

יואב הס: איך יכול להיות דבר כזה?

יואב הס: אני מסייע באופן אישי לאנשים שפונים אליי.

יואב הס: כל הפניות שאני מכיר, שקשורות למשרד הפנים, אין עליהן תשובות בכתב לאחר חצי שנה ויותר.

אליעזר זנדברג: למה ללכת רחוק?

אליעזר זנדברג: הגשתי עשר שאילתות לשר, כל אחת מהן עוסקת בבקשה שהוגשה לפני שנתיים – שלוש שנים.

אליעזר זנדברג: הגשתי את השאילתות ביולי, ועוד מעט אנחנו חוגגים שנה לשאילתות.

אליעזר זנדברג: לא זכיתי לקבל תשובה בכלל.

אליעזר זנדברג: ואני חבר כנסת שאמור לקבל תשובות.

אליעזר זנדברג: שר הפנים שומר על זכות השתיקה, עד היום.

יואב הס: אתה חבר כנסת ויש לך כל הכלים לפעול ולעשות את הדברים שצריך לעשות.

יואב הס: בן-אדם שלא מכיר את החוק – אנחנו מדברים על משפחות שבאות מתרבות אחרת לגמרי, שבחלקן הגדול אפילו לא יודעים שיש דבר כזה שנקרא בג"צ.

יואב הס: אני צריך להסביר להם שזכותם המלאה לפנות לבג"צ על דברים מהסוג הזה.

יואב הס: אחרי שאני פונה בשמם, פתאום מתחילים לקבל תשובות בכתב.

יואב הס: אני לא רוצה להשתמש במלים קשות, אבל הם בני-אדם, למה לא להתייחס אליהם כמו אל כל אזרח?

יואב הס: יש חוקים במדינה הזאת לגבי תשובות.

יואב הס: הרי אם אין תשובות, הם גם לא יכולים לעשות עם זה שום דבר.

יואב הס: חשוב לי מאד להדגיש את הדבר הזה, כי יושבת כאן מיכל יוספוב והיא אחראית על הדברים האלה.

יואב הס: אני יודע שיש אצלה הרים של תיקים, וגם אצל גב' כרמון.

יואב הס: אני לא מבין איך בן-אדם יכול לטפל בכל-כך הרבה תיקים.

יואב הס: חייבים להוסיף שם כוח-אדם.

יואב הס: דוגמה נוספת.

יואב הס: בן-אדם נמצא באתיופיה, כל האחים שלו נמצאים בארץ ורשומים כיהודים.

יואב הס: אמרו לו: תמכור את כל הדברים ותבוא לגונדר.

יואב הס: הוא היה בעל מלאכה.

יואב הס: הוא מכר את כל מה שהיה לו, בא לגונדר וחי שם מהחסכונות שלו, עד שהחסכונות נגמרו.

יואב הס: בנו גדל והגיע לגיל מתאים לצבא.

יואב הס: לקחו אותו לצבא והוא מת במלחמה באריתריאה.

יואב הס: למה?

יואב הס: כי לא העלו אותו.

יואב הס: מדובר באדם שהוא זכאי עלייה לפי חוק השבות.

יואב הס: התשובות הן שאין שום שינוי במה שהיה לפי הבקשה שהוגשה לפני חודשים רבים.

יואב הס: אלה דברים שאפשר לתקן אותם פה בארץ.

יואב הס: לגבי הטיפול הרפואי.

יואב הס: תואר פה מצב מאד-מאד קשה של כל מיני מחלות שתוקפות את האנשים במקום.

יואב הס: מדינת ישראל ידועה שכאשר יש בעיות בכל מיני מקומות בעולם, אנחנו שולחים משלחות של רופאים וכיוצא באלה.

יואב הס: תשלחו לשם רופאים וציוד רפואי כדי שהם יקבלו את הטיפול המתאים, עד שהם יעלו.

יואב הס: תעשו לפחות את הדבר ההומניטארי הזה.

נעמי בלומנטל: אנחנו נתייחס לזה.

נעמי בלומנטל: הרב ולדמן, בבקשה.

הרב מנחם ולדמן: אני רוצה קודם-כל לברך שני גופים שחל אצלם שינוי לטובה.

הרב מנחם ולדמן: האחד הוא משרד הפנים, שאני מקווה שהקרדיט שניתן לשר שרנסקי הוכיח את עצמו וההבטחות יקוימו.

הרב מנחם ולדמן: זה שינוי גדול לטובה.

הרב מנחם ולדמן: דבר שני הוא בתוך העדה האתיופית.

הרב מנחם ולדמן: היום אני שומע שיש דעה אחידה בתוך העדה האתיופית להביא את כל השארית שנותרה שם, ויבורכו כל אלה שהצטרפו, מתוך שראו או הכירו מקרוב את הדברים.

הרב מנחם ולדמן: שתי נקודות.

הרב מנחם ולדמן: האחת, לגבי הצלת נפשות, כדי לקרוא לדבר בשמו – להעלות כמה שיותר מהר את מי שכבר זכאי ולא לעכב אותו.

הרב מנחם ולדמן: לגבי אתרי קראוונים, אינני יודע איפה התקבלה ההחלטה.

הרב מנחם ולדמן: אני אומר את דעתי כמי שעוסק בקליטה ומייצג אפילו את העולים בענין הזה.

הרב מנחם ולדמן: אתרי הקראוונים לא רק שהם לא פחות טובים ממרכזי הקליטה המובנים בתוך הערים, הם הרבה יותר טובים לקליטה.

הרב מנחם ולדמן: הישראלים מבחוץ רואים אתר וחושבים 'מסכן, קראוונים' וכדומה.

הרב מנחם ולדמן: לעולים ולמערכת הקולטת יותר טוב ויותר קל, והעולים מרגישים יותר טוב באתר קראוונים.

הרב מנחם ולדמן: לכן צריך למחוק את הסטיגמה המסכנה של אתרי קראוונים בנושא הזה, ולטובת העולים לפתוח מייד את חצרות יסף, גבעת המטוס וכל מקום שאפשר ולקלוט אותם.

הרב מנחם ולדמן: אני חושב שזו צריכה להיות קריאה של הוועדה.

הרב מנחם ולדמן: השנייה, מה שאמר פה שלמה מולה, ובצדק, שהנושא העיקרי הוא לפי איזה קריטריונים יעלו את האנשים.

הרב מנחם ולדמן: אנחנו כבר למודי נסיון.

הרב מנחם ולדמן: יושבים פה אנשים שכבר עשר שנים מלווים את הענין מוועדה לוועדה, וכו'.

הרב מנחם ולדמן: הגיע הזמן ללמוד מהנסיון הזה ולהסיק מסקנות.

הרב מנחם ולדמן: כל פילוח של האוכלוסייה הזאת, לפי כל מיני קריטריונים, איננו הגיוני, איננו מוסרי, איננו הלכתי ואיננו חוקי, אם יתעמקו בחוק באמת.

הרב מנחם ולדמן: נסיון להפריד בין אחים ובין הורים – מה שעשה יאיר צבן בזמנו, הוכח כבלתי-רלבנטי.

הרב מנחם ולדמן: לא אפרט, מקוצר זמן.

הרב מנחם ולדמן: למיטב ידיעתי ונסיוני, הדרך הטובה ביותר וההגיונית ביותר היא דרכה של ועדת רובינשטיין בזמנו.

הרב מנחם ולדמן: הוועדה הראשונה שישבה בענין הפלשמורה אמרה: כל מי שהוא מזרע ישראל וחזר לחיים יהודיים, יעלה כיהודי.

הרב מנחם ולדמן: אם נתחיל לעשות הפרדות, לא נפתור את הבעיה.

הרב מנחם ולדמן: יעלו רק זכאי חוק השבות וישאירו שם את ילדיהם ואת אחיהם עד שהם יעלו.

הרב מנחם ולדמן: לכן אפשר לעשות שלב א' ושלב ב'.

הרב מנחם ולדמן: זו קבוצה ייחודית, שאינה דומה לשום עלייה אחרת.

הרב מנחם ולדמן: בסופו של דבר כל היושבים פה יודעים כבר היום, ואין ויכוח על כך, שאלה אנשים מזרע ישראל.

הרב מנחם ולדמן: הם הוכיחו את ייחוסם היהודי, הוא נבדק והנתונים לפנינו עם פרטי-פרטים של האנשים עד האחרון מתוך 26,000 שנמצאים שם.

הרב מנחם ולדמן: קל מאד לבדוק את הדברים האלה.

הרב מנחם ולדמן: כולם מזרע ישראל.

הרב מנחם ולדמן: צריך לקבל החלטה אמיצה להעלות את הקבוצה הזאת.

הרב מנחם ולדמן: אפשר להעלות אותם בשלב א' לפי חוק השבות, שלב ב' – את ההורים של מי שנמצא פה.

הרב מנחם ולדמן: יושב פה אדהו.

הרב מנחם ולדמן: אנחנו אמרנו לאביו ולאמו: תישארו בכפר.

הרב מנחם ולדמן: אנחנו לחמנו שהם לא יירדו מהכפרים.

הרב מנחם ולדמן: הוא יצא כשליח ואמר לנו: תישארו.

הרב מנחם ולדמן: אחר-כך הוא בא ולהוריו כבר לא היה לאן להגיע, כי ירו בכפר של ההורים שלו, והאשימו אותו: למה אמרת לנו להישאר, אחרת היינו באים.

הרב מנחם ולדמן: כבר שנתיים הם ממתינים באדיס-אבבה והוא בארץ כבר חמש שנים, ויש תעודות שהם נכדים ליהודים.

הרב מנחם ולדמן: דרך אגב, סעיף נכד ליהודי, לא נכד של מי ששב ליהדות פה, או התגייר – נכד ליהודי לא נבדק באתיופיה כלפי הפלשמורה.

הרב מנחם ולדמן: זו בדיקה קשה יחסית, וכל הפתח הזה לא נפתח כמעט.

הרב מנחם ולדמן: להערכתי יש זקנים רבים מעל גיל 70 שיש להם סבא יהודי עד יום מותו, אבל אף אחד לא חשב לפתוח את הבדיקה הזאת.

הרב מנחם ולדמן: לכן, כל הפרדה בתוך הקבוצה הזאת, שהיא קבוצה מזוהה וברורה של אנשים מזרע ישראל, תהיה מלאכותית ולא תפתור את הבעיה.

נגה וונדמנך: אני עורג כבר שנים, מתנדב כדי להעלות את האחים ואת משפחותינו שנשארו באתיופיה.

נגה וונדמנך: אני קודם-כל מברך על היוזמה של חבר-הכנסת זנדברג כדי שנוכל לדון על היהודים שנמצאים באדיס-אבבה, בגונדר וגם בכפרים.

נגה וונדמנך: בפסח הייתי באדיס-אבבה.

נגה וונדמנך: באותו לילה הגיעו למעלה מ-6,000 יהודים לקומפאונד.

נגה וונדמנך: בקומפאונד היו מצות וכל יתר הדברים שאוכלים בליל הסדר.

נגה וונדמנך: לא הצלחנו לחלק ביצים.

נגה וונדמנך: אדם מבוגר בן 90 מת מרעב לאחר שנלחם לקבל ביצה אחת.

נגה וונדמנך: כואב הלב.

נגה וונדמנך: במשך השבוע שהייתי שם ראיתי ילדים שמגיעים לקומפאונד.

נגה וונדמנך: אני מתבייש שאני שייך למשפחה הזאת, שאנשים באדיס-אבבה אלה הפלשים שחיים בזבל.

נגה וונדמנך: אנחנו גאים שאנחנו יהודים בדם, בעצמות.

נגה וונדמנך: אולי אנחנו שונים בצבע.

נגה וונדמנך: אין מדינה בעולם שיהודי רוצה להיבדק על-ידי הנציגות הישראלית שנמצאת במקום, שעונה לו בשלילה.

נגה וונדמנך: אצלנו באדיס-אבבה אף אחד לא נותן לי להיכנס ולהגיד מי אני בכלל, איזו משפחה יש לי בארץ.

נגה וונדמנך: איך אני אבדק?

נגה וונדמנך: ראיתי שם אדם שהיה זכאי לעלות לפני שלושה –ארבעה חודשים.

נגה וונדמנך: אביו נפטר ואחרי יומיים הביאו את הילדים.

נגה וונדמנך: אם האבא היה עולה לפני חצי שנה לארץ, הוא היה יכול לקבל סיוע רפואי ולגדל את הילדים שלו.

נגה וונדמנך: מדינת ישראל צריכה להחליט.

נגה וונדמנך: לפעמים אנחנו מרגישים שעושים את זה אולי מפני שאנחנו שחורים.

נעמי בלומנטל: אני לא מבחינה בצבע.

נעמי בלומנטל: אבל אולי רק אני, כי אנחנו הרבה ביחד.

נעמי בלומנטל: הרב מיכה פלד, בבקשה.

הרב מיכה פלד: בשנים האחרונות אני מלווה את העדה בארץ ומדי פעם גם בחוץ-לארץ.

הרב מיכה פלד: קצת לפני פסח חזרתי מאתיופיה וזכותי לראות את הפמליה המכובדת שבאמת נתנה לי את התחושה שהם באו עם כוונה חיובית מאד לבדוק באמת את המצב הקטסטרופלי של בני העדה, אחים שלנו שנמצאים באתיופיה, אם זה בגונדר או באדיס-אבבה.

הרב מיכה פלד: אינני יודע אם הגעתם לכפרים, אבל יש לכם מספיק ידיעות גם על מה שקורה בכפרים.

הרב מיכה פלד: הסבל הוא בלתי-ניתן להסבר ולתיאור אלא אם כן אדם בא בעצמו ורואה את המצב.

הרב מיכה פלד: אחרי ששמעתי את השר שרנסקי, ואני מצטרף לידידי שלמה מולה, לקרדיט שמגיע לו על הדרך שבה הוא דיבר, המלים יצאו ממש מלבו וחדרו ללב כל מי שעמד שם, עד כמה חשוב לזרז את הבאת בני אחינו שנותרו שם כשארית הפליטה.

הרב מיכה פלד: אני מאמין שכתוצאה מהביקור החיובי הזה המשפחות האלה תבואנה לארץ.

הרב מיכה פלד: על כן צריך לזרז ולקבל החלטה של כל הממונים וכל הגורמים, שחצרות יסף, גבעת המטוס ומקומות נוספים ייפתחו מחדש, מכיוון שיש הבדל גדול בין קבוצת עולים שחיה באווירה קהילתית לבין קבוצה שחיה בבנין רב-קומות בעיר.

הרב מיכה פלד: תודה רבה.

הרב מיכאל מהרט: אני רב הקהילה באשדוד.

הרב מיכאל מהרט: השנה וגם לפני שנה עשיתי פסח באדיס-אבבה לאחינו היהודים שנשארו באתיופיה.

הרב מיכאל מהרט: אני ראיתי את הסבל ואת מצבם של האחים שלנו.

הרב מיכאל מהרט: הדת היהודית לא מחפשת להביא נוצרי או ערבי , רק את האחים שלה ואת היהודים היא מעלה לארץ-ישראל.

הרב מיכאל מהרט: היהודים זכאי חוק השבות על-פי הבדיקה, אם כבר הם יהודים, למה צריך לעכב את העלייה שלהם?

הרב מיכאל מהרט: הם גרים שבעה-שמונה אנשים במקום קטן, בתנאים קשים מאד.

הרב מיכאל מהרט: אני אומר שלא צריך להתייחס אליהם בצורה כזאת.

הרב מיכאל מהרט: אם באמת יש ביניהם נוצרי, צריך לבדוק ולהחזיר אותו.

הרב מיכאל מהרט: הדת היהודית לא מקבלת נוצרים.

הרב מיכאל מהרט: אבל מי שהוא יהודי, ויש לו אחים ואחיות, צריך להעלות אותו.

נעמי בלומנטל: אנחנו נשמע עכשיו את נציגי משרדי הממשלה.

נעמי בלומנטל: נמצאת אתנו מיכל יוספוב, ואני מבקשת להגן עליה כעובדת מדינה, לפי המסורת שלנו בוועדה.

30095: תמיד יש הגנה לחזקים, אין הגנה לחלשים.

משה באטה: הבעיה היא המדיניות.

משה באטה: אם ינחו את גב' יוספוב לעשות כך, היא תעשה כך.

נעמי בלומנטל: אני מצטרפת לדברים שאומר משה באטה.

נעמי בלומנטל: לכן אני אומרת שבדרך-כלל מי שמגיע לכאן ממשרדי הממשלה עושה את המוטל עליו כמדיניות של הממשלה או של המדינה שמונחתת עליו, ואותה הוא מבצע.

אליעזר זנדברג: בואו נשמע מי אומר לעכב את הטיפול, כמדיניות.

מיכל יוספוב: קודם-כל אני רוצה לענות ליואב הס בקשר לתשובה שלא ניתנת לאנשים בארץ.

מיכל יוספוב: אנחנו מעבירים תשובות לאתיופיה ובעל הענין מקבל את התשובה באתיופיה – חיובית או שלילית.

מיכל יוספוב: אם יש לך מקרים שלא נתנו להם שם באתיופיה תשובה, תעביר אותם אליי.

מיכל יוספוב: אני יודעת על שתי המשפחות שדיברת עליהן אבל לא אדבר על כך בפורום הזה.

מיכל יוספוב: הן קיבלו מאתנו תשובה.

מיכל יוספוב: גם הבחור הבודד קיבל תשובה בכתב פה בארץ.

אליעזר זנדברג: אם הבקשה מופנית פה בארץ, הכלל היה: אתה רוצה לעלות מאתיופיה?

אליעזר זנדברג: תדאג שמישהו מהארץ יבקש בשבילך.

אליעזר זנדברג: למה מי שמבקש מהארץ לא מקבל תשובה?

מיכל יוספוב: גם מי שמבקש מהארץ מקבל מאתנו תשובות.

מיכל יוספוב: הם נמצאים אתנו בקשר, והטלפון ביחידה שלנו לא מפסיק לצלצל.

מיכל יוספוב: אנחנו מקבלים כ-80 שיחות כאלה ביום.

מיכל יוספוב: יש אדם שתפקידו לענות לפניות האלה.

יואב הס: הם מקבלים תשובות בעל-פה ולא בכתב.

יואב הס: זאת בדיוק הבעיה.

מיכל יוספוב: אנחנו נותנים להם תשובות בעל-פה, ולבן-אדם באתיופיה אנחנו נותנים תשובה בכתב.

יואב הס: זאת בדיוק הבעיה.

יואב הס: זה לא לפי חוקי מדינת ישראל לא לענות בכתב.

אליעזר זנדברג: איך את מודיעה לאדם באתיופיה?

מיכל יוספוב: יש לי שליח, הוא מזמין את האיש לשגרירות ונותן לו את התשובה.

אליעזר זנדברג: איך הוא יוצר אתו את הקשר?

מיכל יוספוב: קרוב המשפחה בארץ נותן את הפרטים והבן-אדם מוזמן לשגרירות למלא טפסים, ובסוף התהליך הוא מקבל או לא מקבל.

מיכל יוספוב: הוא צריך לדעת שזה התהליך לעלייה, ואם בקשתו לא נענתה, הוא צריך לדעת מה עתידו באתיופיה.

אליעזר זנדברג: כמה זמן בממוצע עובר מרגע הגשת הבקשה ועד שהוא מקבל תשובה?

מיכל יוספוב: הממוצע הוא שלושה – ארבעה חודשים.

מיכל יוספוב: תשובה שלילית לוקחת יותר זמן מאשר חיובית, כי בתשובה שלילית אתה צריך לנמק למה אתה משיב בשלילה.

מיכל יוספוב: אתה צריך לבדוק ערוצים נוספים, שמונה דורות אחורה, של הסבא מצד האבא ושל הסבא מצד הסבתא, וכו'.

מיכל יוספוב: לכן מתעכבות התשובות השלילית כי אנחנו בודקים לעומק, כדי להיות בטוחים במאה אחוזים בתשובה שאנחנו נותנים.

אליעזר זנדברג: כמה תיקים יש היום?

מיכל יוספוב: כרגע יש כ-50 תיקים בטיפול.

אליעזר זנדברג: לצורך הענין יש שם 10,000 משפחות.

אליעזר זנדברג: אז איפה כל ה-9,950?

אליעזר זנדברג: השאלה שלי מאד פשוטה.

אליעזר זנדברג: במשך שנים האנשים נמצאים שם.

אליעזר זנדברג: לפי הנוהל המקובל, את הבקשות לעלייה מגישים כאן.

אליעזר זנדברג: אולי תגלי לי עכשיו שעבור 9,950 משפחות לא הגישו בכלל בקשה?

אליעזר זנדברג: כי אחרת אני שואל איפה הבקשות האלה נמצאות ב"פרוסס"?

מיכל יוספוב: אני אשיב לך.

מיכל יוספוב: עד היום התהליך היה שהמשפחה מגיעה לארץ ומגישה את הבקשה.

מיכל יוספוב: אחרי שהשר חזר מאתיופיה החלטנו לשנות את התהליך.

מיכל יוספוב: אנחנו נפתח שלוחה ליד השגרירות וכל מי שנמצא באתיופיה ורוצה להגיש בקשה לעלייה לארץ, יגיע לשלוחה ויגיש את בקשתו.

מיכל יוספוב: במקביל אנחנו גם מתגברים את כוח האדם בארץ ויהיו שמונה עובדים שיטפלו רק בבדיקת הבקשות.

מיכל יוספוב: נוסף לשליח שיש לנו באתיופיה יהיה לנו שם שליח נוסף.

מיכל יוספוב: יהיה גם עובד מקומי בגונדר שגם הוא יקבל בקשות.

מיכל יוספוב: זאת אומרת, אנחנו נעבוד גם בגונדר וגם באדיס-אבבה.

אליעזר זנדברג: זאת לא היתה השאלה ששאלתי.

אליעזר זנדברג: תשכחי את מחר, נדבר על אתמול.

אליעזר זנדברג: את אומרת שהיום מונחים על שולחנך 50 תיקים.

אליעזר זנדברג: אני אומר לך שיש לפחות 6,000 משפחות שממתינות.

אליעזר זנדברג: עד היום אפשר היה להגיש את הבקשה רק במשרדך.

אליעזר זנדברג: שאלתי: האם מתוך 6,000 המשפחות 5,950 לא הגישו בכלל בקשות, או איפה הבקשות שלהן?

מיכל יוספוב: הן לא הגיעו אלינו.

מיכל יוספוב: אם המשפחה לא הגיעה אליי כדי להגיש את הבקשה, איך אתה רוצה שאני אעשה משהו?

אליעזר זנדברג: הטענה שלך היא שכל אלה שנמצאים באתיופיה, חוץ מחמישים משפחות, אפילו לא ביקשו לעלות, ובגלל זה גם לא טיפלת בהן.

מיכל יוספוב: לא אמרתי את זה.

אליעזר זנדברג: איפה נמצאים התיקים שלהם?

אליעזר זנדברג: משהו פה לא ברור.

משה באטה: איך תעשו את התחקיר באזור טיגריי, למשל?

מיכל יוספוב: הם יצטרכו להגיע או לגונדר או לאדיס-אבבה.

נעמי בלומנטל: מיכל, זה לא מה שדיברנו בזמנו ואני אעלה את זה גם בפני השר.

נעמי בלומנטל: דווקא בזמנו אמרנו שלא כדאי שהאנשים יעזבו את בתיהם, ויבואו יותר לקראתם.

נעמי בלומנטל: המגמה שנסתמנה היא לנסות למנוע מהם לעזוב את בתיהם כדי שהם לא יחיו בתנאים של עזובה איומה ומחלות.

נעמי בלומנטל: אנחנו דיברנו על כך שיהיה שליח נודד שיבוא אליהם, ובמקום זה עכשיו את אומרת שהם צריכים לבוא אליכם.

נעמי בלומנטל: אם הם באים אליכם, הם כבר לא חוזרים לבתים שלהם.

30095: קודם-כל יש יותר מחמישים תיקים, כי ההורים והסבים והאחים שנמצאים פה כבר פנו למשרד הפנים.

30095: יש רשימה ואת יודעת שיש יותר מחמישים.

30095: שנית, למה אין לך התיקים של 6,000 המשפחות?

30095: כי באדיס-אבבה ובגונדר לאף אחד אין זכות להגיע לשגרירות ולהגיש בקשה.

30095: רק המשפחה פה פונה ואז, אם יש ביום אחד פנייה של עשרים משפחות, יכול להיות שגב' יוספוב הספיקה לטפל בשתיים או בשלוש בקשות.

30095: אותן שתיים – שלוש בקשות נשלחות לאדיס-אבבה, ואז העובד שנמצא שם מזמין את האנשים האלה.

30095: הוא פותח תיק, עושה תחקיר ראשון, שולח אותו לירושלים.

30095: אז אומרים: יכול להיות שיש טעות בשם או בגיל, ואז מיכל אומרת: ענת, תזמיני את המשפחה עוד פעם ותעשי לי תחקיר מחודש.

30095: ואז עוד פעם תחקיר, באים למיכל, הניירות מונחים כמה חודשים על שולחנה, ואולי אחרי שבעה – שמונה חודשים המשפחה יכולה לקבל אישור.

30095: מיכל, אני רוצה להגיד לך, אפשר לבדוק את זה.

30095: אף אחד לא קיבל תשובה שלילית או חיובית בכתב באתיופיה.

30095: אשמח מאד אם תציגי העתק של אחד המכתבים ששלחת.

מיכל יוספוב: לא אמרתי שהם מקבלים תשובה בכתב.

מיכל יוספוב: אמרתי שאנחנו מעבירים את התשובה שלנו לאתיופיה ומזמינים את המשפחה לשגרירות ונותנים לה את התשובה.

אליעזר זנדברג: לא הגישו בקשות בשם 6,000 האנשים פה בארץ?

אליעזר זנדברג: הנקודה הזאת לא הובלטה.

9315: חשוב לדעת אם האנשים קיבלו תשובה בכתב או לא.

9315: אני הייתי רוצה להתקדם קצת יותר בענין המדיניות החדשה, איך הדברים צריכים להתבצע, כדי שנוכל לעשות יותר מעקב גם בוועדה וגם כל אחד בתחום שלו.

9315: שני הקונסולים שיהיו באתיופיה, מהו גבול הסמכות שלהם לתת תשובות במקום?

9315: 2.

9315: את אומרת שהיחידה פה תתוגבר ויהיו עד שמונה עובדים.

9315: האם הבקשות של המשפחות בארץ יתקבלו רק בירושלים או שיהיו כמה מוקדים והמשפחות יוכלו להגיש את הבקשות ברחובות או גם בחיפה?

9315: 3.

9315: כמה בקשות לעלייה הוגשו מ-1 בינואר, על כמה מהן ניתנו תשובות, ולכמה מהמשפחות עדיין צריך לעשות תחקיר לפני שנותנים תשובה שלילית?

9315: 4.

9315: כמה משפחות הגישו בקשה ועדיין לא עיינו בהן באתיופיה ולא ראיינו אותם?

9315: זאת אומרת, אלה שלושה פקקים שהיינו רוצים לדעת על איזה מספרים מדובר כדי לקבוע מדיניות חדשה לגבי 6,000 התיקים.

9315: אני לא מתייחס כרגע אליהם כאל זכאי חוק השבות, או לא.

9315: כל ה-26,000 צריכים להיבדק ולקבל תשובה, אם אנחנו יודעים שבעוד שבעה-שמונה חודשים מהיום, כמו שהשר אמר, לפי המדיניות החדשה אפשר להספיק לראיין את כל המשפחות.

יונה הופמן: איך אפשר לעשות את זה עם שני עובדים באתיופיה?

יונה הופמן: הם מתמוטטים גם כך.

מיכל יוספוב: אני חוזרת: אנחנו מתגברים את העובדים באתיופיה על-ידי שלוחה שתהיה צמודה לשגרירות.

מיכל יוספוב: בשלוחה בשגרירות יישבו ארבעה-חמישה עובדים מקומיים שיקבלו את הבקשות של אלה שרוצים להגיש בקשה ולהגיע לארץ.

מיכל יוספוב: נוסף לכך, יש לי שליח ונתגבר אותם שם בעוד שליח.

מיכל יוספוב: זה באשר לאתיופיה.

מיכל יוספוב: פה בארץ אנחנו מתגברים את היחידה ויהיו עד שמונה עובדים שיישבו במשרד בירושלים.

מיכל יוספוב: זה לא אומר שקרוב המשפחה מאשדוד יבוא לירושלים.

מיכל יוספוב: יכול להיות שהוא יצטרך להגיע, ויכול להיות שלא.

מיכל יוספוב: זה בהתאם לחומר שיגיע אלינו מאתיופיה ובהתאם לחומר שנמצא אצלי היום ביחידה.

מיכל יוספוב: אם נצטרך הבהרות נוספות לגבי הבקשות, יכול להיות שנזמין את קרוב המשפחה לירושלים.

מיכל יוספוב: אם הוא יגיד שהוא לא יכול להגיע, אני אשלח את אחד העובדים לאשדוד והוא יקבל ממנו את הפרטים על המשפחה.

מיכל יוספוב: בן-אדם שאומר שהוא לא יכול להגיע, אני לא מכריחה אותו להגיע.

מיכל יוספוב: הבקשה תידון פה בארץ במסגרת חוק השבות.

אליעזר זנדברג: מי מחליט בסופו של דבר?

מיכל יוספוב: אני אחליט.

מיכל יוספוב: ואם יהיה צורך, נוסיף עוד בן-אדם או שניים שיחליטו בנושאים האלה.

אליעזר זנדברג: עוד לא החלטתם להוסיף אנשים, פרט אלייך.

מיכל יוספוב: פרט אליי – לא.

אליעזר זנדברג: מה לגבי דברים נוספים חוץ מחוק השבות, יש לכם החלטה?

מיכל יוספוב: אני כרגע קיבלתי את המדיניות לגבי חוק השבות.

מיכל יוספוב: אם יהיו קריטריונים נוספים, אנחנו נפעל על-פיהם.

מיכל יוספוב: לרב ולדמן, לגבי נכד לסבא יהודי.

מיכל יוספוב: נכד ליהודי מקבל אשרה בהתאם ומגיע במסגרת חוק השבות.

מיכל יוספוב: אנחנו בודקים את זה.

מיכל יוספוב: זה לא נכון שהערוץ הזה לא נפתח.

מיכל יוספוב: הערוץ הזה עובד כבר למעלה מעשר שנים.

הרב מנחם ולדמן: כמו שהשאר עובד.

הרב מנחם ולדמן: למה הסבא שלו לא הגיע?

30095: מה הסיבה לדוגמה שנתת, שאחותו גם מצד האבא וגם מצד האמא עלתה לפי חוק השבות כנכדה ליהודי, ואילו האח של האבא לא עולה?

30095: גם הוא זכאי לפי חוק השבות, כי אחותו עלתה וגם בני משפחה אחרים עלו לארץ על-פי חוק השבות, מפני שיש הוכחה שהסבתא מתה כיהודיה.

מיכל יוספוב: התיק לא מונח לפניי ולכן לא אוכל להשיב לך עכשיו.

אליעזר זנדברג: זו שאלה מאד מעניינת ואני מניח שזה לא הדיון האחרון בנושא זה.

אליעזר זנדברג: תרשמי לך להביא את התיק לישיבה הבאה, או שתשלחי לנו תשובה בכתב.

אליעזר זנדברג: נשמח לשמוע את התשובה לבעיה האישית הספציפית הזאת כדוגמה שעלתה כאן.

אליעזר זנדברג: אבל אני רוצה לשאול אותך שאלה אחרת.

אליעזר זנדברג: מקרים שבהם מפנים את תשומת-לבכם למצב רפואי קשה של אנשים שנמצאים שם, והכוונה למחלות שניתן לטפל ולרפא אותן בארץ, האם יש עדיפות לדברים האלה?

אליעזר זנדברג: מה מידת העדיפות שאת נותנת וכיצד זה מתבטא, אם בכלל, בטיפול שלך בבקשות?

מיכל יוספוב: מקרים של אנשים חולים הם בעדיפות ראשונה.

מיכל יוספוב: התיק מטופל ראשון.

אליעזר זנדברג: כמה זמן בממוצע לוקח לטפל בתיק כזה?

מיכל יוספוב: זה תלוי בחומר שיש לי בתיק.

מיכל יוספוב: אם אני יכולה להחליט על-פי החומר שיש לי בתיק, - - -

אליעזר זנדברג: כן, אבל זה דומה לכל תיק אחר.

אליעזר זנדברג: היות ותור ההקדמות אצלך מאד קצר, לפי מה שהתרשמתי מהתשובות שלך, אין כמעט משמעות, זה ענין של יום או יומיים.

אליעזר זנדברג: שאלתי היא במקרים היותר קשים, שהסברת שלוקח כמה זמן להחליט איזה סוג של עדיפות ובמה מתבטאת העדיפות הזאת על ציר הזמן כאשר מדובר באנשים חולים ופנייה לזרז את הטיפול בהם?

מיכל יוספוב: אם המשפחה פונה אלי ואומרת שהם קיבלו מידע שהמשפחה באתיופיה נמצאת במצב קשה והם חולים, אנחנו מעבירים הודעה לשליח שיבדוק את זה באתיופיה ואנחנו מזרזים את הטיפול.

אליעזר זנדברג: זאת אומרת, אני יכול להבין שזה ענין של ימים.

אליעזר זנדברג: זאת ההוראה או המדיניות שלך.

אליעזר זנדברג: ברגע שהתשובה מגיעה ארצה, כמה זמן נמשך הטיפול שלך?

מיכל יוספוב: זה ענין של ימים.

אליעזר זנדברג: תודה.

נגה וונדמנד: שאלה.

נגה וונדמנד: 47 משפחות, שהממשלה הקודמת בראשותו של מר בנימין נתניהו החליטה שהן זכאיות לעלות לארץ.

נגה וונדמנד: בגלל ששיקרת ואמרת שהגיל שלך הוא כזה, או בגלל שהתחתנת באדיס-אבבה, עשר שנים הם סובלים שם ואף אחד לא רואה אותם.

נגה וונדמנד: מה קורה עם התיק שלהם פה?

מיכל יוספוב: אתה מדבר אתי באופן כללי.

מיכל יוספוב: תן לי פרטים.

אליעזר זנדברג: מיכל, אני רוצה להגיע אתך לאיזה שהוא סוג של הבנה שאולי תחסוך הרבה זמן בדיון הזה וגם בדיונים אחרים.

אליעזר זנדברג: ברשותך אני ארכז כמה פניות כאלה, ואולי נשב ונראה במה מדובר.

אליעזר זנדברג: יש לך התנגדות?

מיכל יוספוב: אין לי התנגדות.

נעמי בלומנטל: כשהשר יהיה פה נוכל לשמוע יותר מהי המדיניות שלו ואיך הוא מתכוון לממש אותה.

נעמי בלומנטל: חנוך צמיר, נאמר כאן שמשום שאין אפשרויות קליטה טובות, או סבירות, יש נטייה במשרד הקליטה לעכב עלייה מאתיופיה.

נעמי בלומנטל: האם אתה יכול להתיחס לזה?

נעמי בלומנטל: דבר נוסף.

נעמי בלומנטל: דובר על כך שצריך לחסל את אתרי הקראוונים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה שנהיה כנים עם עצמנו.

נעמי בלומנטל: אי-אפשר להחזיק את המקל בשני קצותיו.

נעמי בלומנטל: מצד אחד אתה אומר להעלות אותם ושיהיו קראוונים, ומצד שני כשהם יושבים בקראוונים אומרים איך אנשים חיים בצורה בלתי-אנושית כזאת?

נעמי בלומנטל: אפשר להגיד שהמדיניות השתנתה, שאנחנו כוועדה, בעצה אחת עם האנשים שנמצאים בשטח חוזרים מהחלטה קודמת.

נעמי בלומנטל: אני לא זוכרת שאנחנו קיבלנו החלטה כזאת.

נעמי בלומנטל: אני רק זוכרת שהיו תמיד קריאות: איך אפשר לתת לאנשים לחיות בתנאים של הקראוונים.

9315: יש החלטת ממשלה שנתקבלה חודש לפני הבחירות.

9315: כל החלטה שתתקבל עכשיו היא החלטת ממשלה חדשה, לא מדיניות.

נעמי בלומנטל: החלטה הממשלה נבעה כתוצאה מכך שקיימנו דיונים והקמנו זעקה איך אפשר לחיות בתנאים-לא-תנאים.

נעמי בלומנטל: אנחנו ביקרנו באתרי הקראוונים וראינו איך האנשים חיים שם.

נעמי בלומנטל: ברור שתנאים בסיסיים מגיעים לכל אחד, וגם אם מדובר בקראוונים אסור שיהיו בהם ג'וקים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשמוע את עמדתך בענין הזה, חנוך צמיר, כי אתה חיית את זה מאד כל השנים האלה.

נעמי בלומנטל: דבר נוסף שמפריע לי מאד-מאד במשך השנים האלה הוא ההתערבות של הארגונים האמריקאים, ואני רוצה לומר זאת בנוכחותך, חבר-הכנסת זנדברג.

נעמי בלומנטל: אני מוכנה להתייחס גם לענין הקלטת, שכנראה היתה כן לקיחה מכאן של משהו שהוצג בערוץ 1 וגם קיימנו על כך ישיבה, והתברר שהרוב הם בני פלשמורה.

יונה הופמן: לא הרוב.

יונה הופמן: אנחנו בדקנו אחד לאחד.

9315: יש ששה.

נעמי בלומנטל: לא משנה, אבל אנחנו לא צריכים להכפיש עדה שלמה בגלל תופעה שאני מקווה שהיא שולית.

נעמי בלומנטל: העלינו את הבעיה בוועדה ואנחנו ננסה להתמודד אתה.

נעמי בלומנטל: עוד אין לי ממש תשובה, כי באו לנו כל מיני דברים באמצע ואני מאד מצרה על כך.

נעמי בלומנטל: חשבתי שהשר שרנסקי הקים ועדה ושנוכל להתחבר אליה בקשר לתופעה של המיסיונריות שקיימת ודווקא להפיק תועלת בשיתוף אתכם.

נעמי בלומנטל: התברר לי מהשר שרנסקי שהוועדה לא קמה.

נעמי בלומנטל: כלומר, זה היה משהו שיצא בתקשורת וזה בכלל לא דבר שקיים.

נעמי בלומנטל: לכן אני עדיין חושבת מאיזה כיוון לתקוף את הענין הזה.

נעמי בלומנטל: מאד קשה לי לקבל את התופעה שארגונים אמריקאים, עם כסף אמריקאי, בצורה מאד בוטה מתערבים במה שנעשה כאן.

נעמי בלומנטל: נראה לי שהקלטת שהגיעה מכאן לארצות-הברית נבעה כתוצאה מזה.

נעמי בלומנטל: אני לא אחראית לזה ואני לא יודעת שמשהו יצא, אני לא עובדת מדינה, אבל נראה לי שהקלטת הזאת היתה מגמה להפסיק את המעורבות שבה האמריקאים מציגים אותנו כגזענים.

נעמי בלומנטל: העובדה שכתוצאה מזה מוצג דיווח שקרי זה דבר מאד לא טוב.

אליעזר זנדברג: אני הייתי נוכח בדיון.

אליעזר זנדברג: זה לא נכון.

אליעזר זנדברג: הגופים האמריקאים לא מציגים את מדינת ישראל כגזענים.

אליעזר זנדברג: הטענה המרכזית שיש לגופים שעוזרים לפלשמורה שנמצאים שם היא שלא מפנים מספיק משאבים על-מנת להציל את אותם אנשים.

אליעזר זנדברג: כי הם עשו להם בדיקה לפני מיכל יוספוב והם כבר הגיעו למסקנה שהם שייכים לעם ישראל ולכן צריך לעזור להם, או לפחות שמבחינה הומניטארית צריך לעזור להם, כי מתוכם יש כאלה שיעלו לארץ.

אליעזר זנדברג: לכן, מהסיבות האלה הם החליטו לעזור שם.

אליעזר זנדברג: הבקורת שלהם היא כזאת.

אליעזר זנדברג: פונים היום לג'וינט ואומרים להם לעזור שם לפלשמורה, כמו שהם עושים ברחבי תבל גם ללא-יהודים גמורים ובידיעה ברורה שהם לא יהודים, כי בלי העזרה של נקודג' ואחרים לא היה לילדים אפילו ביצה, תפוח-אדמה וגזר שהם מקבלים.

אליעזר זנדברג: הם אומרים: הג'וינט יעזור.

אליעזר זנדברג: מה אומר הג'וינט?

אליעזר זנדברג: – למדינת ישראל אין מדיניות.

אליעזר זנדברג: אני לא יכול לעזור, כי אין לי הנחיה ממדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: מכאן הכעס שלהם.

אליעזר זנדברג: הם אומרים דבר מאד פשוט: לפחות בינתיים תעזרו להם, עד שתחליטו, כי זה לא הגיוני שאנשים יגיעו לחרפת-רעב, אולי גם מוות, בלי עזרה שאפשר לתת אותה.

אליעזר זנדברג: העזרה הזאת לא הופכת אותם לבעלי זכות לעלות לישראל, אבל היא מקיימת אותם.

אליעזר זנדברג: זאת הבקורת.

נעמי בלומנטל: אחרי כל מה שמדינת ישראל עושה במאמצים רבים, האמריקאים לא מציעים אפילו מלגה למאה אנשים שיהיו בקהילת קליבלנד או בקהילת שיקאגו או בניו-יורק למשך שנה אחת.

אליעזר זנדברג: אבל נקודג' נותן להם כסף פה.

הרב מנחם ולדמן: מי נותן להם יהדות אם לא נקודג'?

נעמי בלומנטל: נקודג' מציגה אותנו כמדינה גזענית.

אליעזר זנדברג: זה פשוט לא נכון.

נעמי בלומנטל: אלה הקריאות שאנחנו מקבלים מכל רחבי ארצות-הברית, שכך מציגים אותנו, כמדינה גזענית.

יונה הופמן: 30% מהתקציב שלהם הוא באתיופיה ו-70% בארץ.

יונה הופמן: זו עמותה נהדרת.

יונה הופמן: הלוואי שכל העמותות בארצות-הברית ינהגו כך.

נעמי בלומנטל: אני באתי אליהם בטענות, וגם להם אמרתי את זה.

נעמי בלומנטל: אולי אתה לא יודע, אבל הם מוציאים את דיבתנו רעה ואני חושבת שזה מאד-מאד לא מוצדק.

נעמי בלומנטל: אנחנו מקבלים קריאות שהם מציגים אותנו ככאלה.

אליעזר זנדברג: ממש לא.

אליעזר זנדברג: יש אנשים שמאד נוח להם להגיד את זה, כי זה משרת את המטרה שלהם.

30095: אני רוצה להגיד לך, מנסיוני במשך שבע-שמונה שנים שאנחנו מובילים את הנושא הזה ועובדים אתם בשיתוף-פעולה, הם אלה שדווקא מרסנים אותנו שלא נהיה רדיקלים וקיצונים ולא נאשים את מדינת ישראל בגזענות.

30095: זה לא נכון שבכירי נקודג' התבטאו בפורום כלשהו והאשימו את מדינת ישראל בגזענות.

נעמי בלומנטל: אני אשתדל להביא דוגמאות.

נעמי בלומנטל: לפי דעתי היתה דיס-אינפורמציה בענין הזה.

30095: כשהייתי בארצות-הברית רצו לראיין אותי ולשאול אם בגלל הצבע עושים כך וכך, והם אמרו לי לא להתראיין.

נעמי בלומנטל: אני שמחה לשמוע.

9315: גם במאבק להמשך העלייה של הפלשמורה אסור להשתמש בצבע.

9315: לפי דעתי אנחנו גורמים נזק לעצמנו וגם למדינת ישראל.

9315: לא ייתכן לומר שלא מעלים את הפלשמורה בגלל שאנחנו שחורים.

9315: אפשר להתרעם על התהליך.

9315: דבר שני, יש מציאות מסוימת שכל ארגון כמו נקודג' שצריך להתקיים, מפרסם גם מאמרים לא סימפטיים.

9315: אני זוכר שהיה דיון כאן בוועדה על שהם פרסמו שבקרית-מלאכי וברחובות יש ילדים רעבים ללחם.

9315: אבל זה לא אומר שהם מאשימים את מדינת ישראל.

9315: אני לא מכיר ילד אחד יוצא אתיופיה שמת מרעב בישראל.

חנוך צמיר: הועלו פה הרבה נקודות, אבל מטבע הדברים אני אתייחס רק לחזית הקליטתית המיידית, כי הקליטה הוא תהליך ארוך שוודאי לא נדבר עליו עכשיו.

חנוך צמיר: אני אדבר על הקליטה הראשונית ועל המשמעויות של ההתארגנות החדשה של משרד הפנים מנקודת המבט של הקליטה בחודשים הקרובים.

חנוך צמיר: אני חושב שזה מה שמעניין אותנו כרגע.

חנוך צמיר: לפני שאגע בכמה נקודות אני רוצה לומר למען הפרוטוקול, שמשרד הקליטה לא פנה לאף גוף שעוסק בעלייה, לא בבקשה לעכב או להאט עליית אנשים מאתיופיה.

חנוך צמיר: נאמרו פה דברים שאינם נכונים, אינם מדויקים.

חנוך צמיר: נקודה.

חנוך צמיר: לעצם הענין, מהלך הקליטה הראשונית של השנה האחרונה מתבצע בשותפות אמיתית של משרד הקליטה והסוכנות היהודית, כשכל העולים החדשים שהגיעו החל מינואר 1999 הופנו למרכזי קליטה.

חנוך צמיר: אם תרצו, אני יכול גם להסביר מה ההיגיון המקצועי של זה, ולהערכתי יש היגיון מקצועי רב בזה, למרות דברי הרב פלד, אבל לגיטימי שתהיינה דעות מקצועיות אחרות.

חנוך צמיר: אין בידינו החוכמה הבלעדית, אבל השיקול היה מקצועי ואני חושב שהוא היה נכון.

נעמי בלומנטל: לפי דעתי אין על זה עוררין.

נעמי בלומנטל: נדמה לי שכל בני העדה חושבים שלתקופה מסוימת זה נכון.

חנוך צמיר: אני חושב שהמדיניות הזאת היתה נכונה.

חנוך צמיר: אני גם חושב שאם יתאפשר בידינו – לא בטוח שיתאפשר – להמשיך אותה, אני הייתי ממליץ המלצה מקצועית להמשיך אותה, ותיכף אסביר למה אני מתכוון.

חנוך צמיר: השותפות ממשלה – הסוכנות היהודית עובדת בצורה הבאה.

חנוך צמיר: למעשה הגופים המבצעים, או הגוף הראשוני האחראי הוא הסוכנות היהודית באמצעות מרכזי הקליטה שלה, כשאנחנו כמשרד מאד מעורבים בהחלטות היכן ומה יהיה נפח הטיפול ותוכן הטיפול במרכזי הקליטה, כשהמימון של הפעילות הזאת, רובו ככולו הוא מימון ממשלתי, וזה שונה לעומת מצבים אחרים שהיו במרכזי הקליטה של הסוכנות היהודית, ששם גם התקציב של הטיפול והקליטה היה תקציב סוכנותי.

חנוך צמיר: זה שוני משמעותי וחשוב לציין אותו.

חנוך צמיר: ההיערכות הארגונית של משרד הפנים, אני חושב שאנחנו יודעים להגיד משמעויות שלה בטווחים של החודשים הבאים, מבחינת הגעות או אישורי זכאות ומה המשמעות של הגעות באיזה שהוא תזרים של מספר חודשים קדימה.

חנוך צמיר: פה הסטטיסטיקה עובדת ואנחנו אוספים נתונים סטטיסטיים.

חנוך צמיר: אני חושב שכרגע הפתרון הנכון הוא להמשיך במדיניות מרכזי הקליטה, ואני חושב שאני יודע גם איך עושים את זה לפחות בשלב של החודשים הבאים.

חנוך צמיר: מטבע הדברים לא כל המטות במרכזי הקליטה עומדות לרשות קליטת יהודי אתיופיה.

חנוך צמיר: כרגע יש הבנה שמתוך בנק המטות במרכזי הקליטה יש כ-1,400 מטות האמורות לקלוט עולים מאתיופיה, ללא מבשרת.

חנוך צמיר: במבשרת יש כבר היום כ-1,200 נפש.

חנוך צמיר: כלומר, אנחנו מגיעים למצבור שהוא יחסית גדול, ולדעתי אפשר לפנות אותו מהר.

חנוך צמיר: כי ההיגיון אמר שאנחנו נעשה שיטת המטה החמה במרכזי הקליטה.

חנוך צמיר: ואיך חשבנו שנגיע ליכולת לבצע את השיטה הזאת?

חנוך צמיר: באמצעות השוואת המשכנתאות הניתנות למשפחות במרכזי הקליטה, שתהיינה דומות בגובהן ובתנאי ההחזר שלהן לאותן משכנתאות הניתנות למשפחות באתרי הקראוונים.

חנוך צמיר: בפועל זה לא מתקיים.

חנוך צמיר: זה הועלה כדרישה מאד משמעותית שלנו בפני משרד האוצר, והערכתי היא שהתשובה תהיה חיובית ומהר.

חנוך צמיר: כלומר, ברגע שהתשובה תהיה חיובית ומהר, אפשר יהיה לפתוח את המסלול של הפינוי ממרכזי הקליטה אל קליטת הקבע, ובצורה כזו אנחנו נמחזר את המטות בתהליך מאד מהיר.

חנוך צמיר: זו אופציה אחת.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת שאז אין צורך באתרי הקראוונים.

חנוך צמיר: אני לא אברח מאתרי הקראוונים, כי הגיעו לימי המשיח בענין אתרי הקראוונים.

אליעזר זנדברג: זה לא נכון.

אליעזר זנדברג: לא כל דין אתר כאתר.

חנוך צמיר: תאמינו לי שאני יודע לא פחות מכל הנוכחים כאן מה מצבו של כל אתר.

חנוך צמיר: דרך נוספת לתת סבירות לאופציה של מרכזי הקליטה, מלבד מה שאמרתי - שזה מאד משמעותי, שבתהליך של כמה חודשים זה יפנה לנו הרבה מאד מטות – היא פשוט להגדיל את המכסה שהוחלט עליה בסוכנות היהודית.

חנוך צמיר: זה גם דבר שאנחנו כמשרד, ואני באופן אישי, ושלמה מולה מכיר את דעתי בענין הזה, תובע במידת הסמכות והאחריות שניתנת לי, ולמעלה מזה, מהסוכנות היהודית.

חנוך צמיר: שוב, זה נשען על ההכרה המקצועית שלי שאני חושב שלמרות הדברים שנאמרו בין השטין כאן, עדיין זה המסלול המקצועי הנכון.

חנוך צמיר: לענין אתרי הקראוונים.

חנוך צמיר: אני מציע לכל הקשורים בקליטת העדה, בשלב הזה לא להעלות את הענין.

חנוך צמיר: יכול להיות שאם הקצב יהיה הרבה יותר מהיר ממה שאנחנו צופים, אני עדיין לא אומר שאולי הוא לא יעלה בסופו של איזה שהוא תהליך.

חנוך צמיר: אני חושב שיש משמעות גדולה מאד להחלטת הממשלה שאמרה שקליטת יהודי אתיופיה תיעשה אך ורק במבנים קשיחים ולא באתרי קראוונים.

חנוך צמיר: זה היה הניסוח של החלטת הממשלה.

חנוך צמיר: אני מציע לכולנו לא לנתץ ולרסק אותה מייד, כי עוד נבכה על זה.

חנוך צמיר: נכון שיש אתרי קראוונים שונים.

חנוך צמיר: גבעת המטוס לא דומה לחצרות יסף וחצרות יסף לא דומה לנוה כרמל, ולמרות זה אני אומר:

חנוך צמיר: בואו נמתין בשלב הזה מלרוץ ולנתץ את ההחלטה הקודמת, כי היה וסבב מרכזי הקליטה באופציות שמניתי פה לא ייתן תשובה, יש עוד אלטרנטיבה והמשמעות שלה היא כסף, והיא פשוט לשכור נכסים נוספים הנמצאים ברחבי מדינת ישראל ולשים עליהם שלט "מרכז קליטה".

חנוך צמיר: הם יהיו מרכז קליטה ועל דרך התפעול כבר נגיע להבנה עם הסוכנות היהודית.

חנוך צמיר: גם המסלול הזה נבחן בצורה מאד משמעותית, וכמובן שאנחנו הנחנו גם משמעויות תקציביות בפני משרד האוצר, ואני חושב שהאנשים מבינים את המשמעות התקציבית.

חנוך צמיר: נראה לי שלפחות בשלב הזה יש גישה חיובית גם בין קובעי התקציבים למיניהם.

חנוך צמיר: לסיכום העמדה המקצועית שלי כרגע, אני חושב שצריך למצות את מסלול מרכזי הקליטה המורחב באמצעות הפטנטים שדיברתי עליהם כרגע, כולל שכירת נכסים.

חנוך צמיר: דרך אגב, צפת תתחיל לקלוט בימים הקרובים עולים מאתיופיה.

חנוך צמיר: שם לקחנו נכס שהיה של "עמידר" והעמדנו אותו לרשות הענין, אבל אנחנו מתפעלים אותו כמרכז קליטה לכל דבר, עם צוותים של הסוכנות היהודית וכך הלאה.

וילמה מאור: אופציה של בתי מלון גם כן נלקחה בחשבון?

חנוך צמיר: אני נזהר מלהגיד אותה.

חנוך צמיר: אני מעריך שאם יהיו חסרים לנו לתקופות מאד קצרות – שבוע, שבועיים, שלושה – אני לא דוחה אותה על הסף.

אליעזר זנדברג: למה הרתיעה המוחלטת שלך מחצרות יסף, למשל?

חנוך צמיר: אני אגיד לך למה.

חנוך צמיר: חצרות יסף זה היוצא מן הכלל, זה לא הכלל.

חנוך צמיר: יש לי נסיון עם הרבה מאד אתרי קראוונים.

חנוך צמיר: כולו היה גרוע.

חנוך צמיר: תמיד לוקחים לי את הטוב, אבל הוא היחיד.

חנוך צמיר: אני לא אומר שזה בלתי-אפשרי.

חנוך צמיר: אני חושב שחבל יהיה לחזור על החולדות של גבעת המטוס ועל הצעקות של בת חצור, ואני יכול לנקוב בעוד הרבה מאד מקומות.

חנוך צמיר: חצרות יסף, להערכתי – ופה אני מנסה להגיד אמירה פראקטית, מעבר לאמירה המקצועית שאמרתי קודם – המועצה האזורית סופרת את הימים שבהם הם מכריזים על סגירת האתר.

חנוך צמיר: וגם אם תשכנעו אותנו מקצועית, או בלית-ברירה, גם זה יכול להיות מצב, אנחנו נגיד: או.

חנוך צמיר: קיי.

חנוך צמיר: אז בואו נראה איך פותחים את חצרות יסף שנית לקליטה – לדעתי זה לא יקרה, כי אני מכיר את עמדת המועצה המקומית.

חנוך צמיר: אני גם יודע מכמה גרמי מדרגות אני נזרקתי במועצות אזוריות כאלה ואחרות כשבאתי לברר אתם את האפשרות או להחיות אתרי קראוונים מחדש, או לפתוח חדשים, ודי לחכימא ברמיזא.

חנוך צמיר: תודה.

אליעזר זנדברג: מה לגבי אלה שממתינים היום באתיופיה עם אישורי עלייה?

חנוך צמיר: הם יגיעו בימים הקרובים.

יונה הופמן: הבעיה לפי דעתי היא לא בעובד כזה או אחר במשרד הפנים.

יונה הופמן: אני יודע שכשאני מתקשר בשמונה בערב, עונים לי.

יונה הופמן: כך גם במשרד הקליטה.

יונה הופמן: כל המערכות רואות בזה אתגר חשוב מאד והן עובדות קשה מאד.

יונה הופמן: חבר-הכנסת זנדברג, הדוגמה הפשוטה ביותר, וזה הבסיס של הבעיה – המשפחה שראינו בגונדר.

יונה הופמן: דקה אחר-כך השר שאל אותי: איך מצילים את התינוקת?

יונה הופמן: אמרתי לו: קח אותה אתך לישראל.

יונה הופמן: הוא נתן הוראה לבדוק למחרת את הזכאות של המשפחה.

יונה הופמן: הם בדקו את הזכאות והתברר דבר לא נעים.

יונה הופמן: האשה אמרה: אני התנצרתי.

יונה הופמן: השר שאל אותה יום לפני-כן למה הגעת עכשיו מהכפר?

יונה הופמן: למה לא נשארת בכפר?

יונה הופמן: היא אמרה: זרקו אותי משם, כי אני היחידה שנשארתי מהפלשמורה.

יונה הופמן: התינוק שהרצל גץ רצה להעלות והוא נפטר בינתיים, הוא נכד ליהודי.

יונה הופמן: אם הוא היה בן 18 הוא היה זכאי לעלות לארץ.

יונה הופמן: כל הענין של ההתנצרות, שבעצם נולד במחשבה אחרת, כדי שנחיה פה עם יהודי ולא אחר – זאת לא הבעיה שלנו פה עם כל אלה שהתנצרו פעם ובארץ הם יהודים טובים.

יונה הופמן: לכן יש לי ויכוח גדול מאד בענין הקלטת, כי זו היתה השמצה גדולה.

יונה הופמן: זה הבסיס של הבעיה, לא העובדים.

יונה הופמן: צריך להגדיל את מספר העובדים פי עשר, לא רק להכפיל, אחרת לא נתגבר על זה, אבל צריך לפתור את הבעיה מיסודה, כדי שעוד תינוקות לא ימותו.

אליעזר זנדברג: שני משפטי סיכום שנוגעים למשרד הפנים.

אליעזר זנדברג: באשר למשרד הקליטה, שמעתי את התשובות ואני חושב שזה ממש דיון נפרד, אם כי דעתי האישית על חצרות יסף טובה מאד.

9315: של כולם.

אליעזר זנדברג: אולי כדאי להביא את ראשי המועצה האזורית לכאן ולדבר אתם על זה.

אליעזר זנדברג: באשר למשרד הפנים, אין ספק שהמפתחות האמיתיים נמצאים בדיון שהתקיים כאן או במקומות אחרים, אולי בממשלה, שאינני יודע מתי היא תקיים דיון בענין, לגבי רוחב שער הכניסה למדינת ישראל ומי יכול לבוא פרט לזכאים הישירים של חוק השבות.

אליעזר זנדברג: אבל הענין של הקצב בעיניי הוא עדיין חמור, לפחות בעבר, ואני קודם-כל שמח שהגענו כאן לסוג של הבנה.

אליעזר זנדברג: 2.

אליעזר זנדברג: אני מבקש ממך, גב' יוספוב, שתעבירי את ענין השיטה הלאה לשר, כי לא אהיה כאן בשבוע הבא.

אליעזר זנדברג: לצערי, הדרך שבה זה מטופל עדיין יכולה להיווצר תקלה.

אליעזר זנדברג: הפקק הוא פקק של החלטה של אדם אחד.

אליעזר זנדברג: ברגע שאדם אחד בלבד צריך להחליט, תמיד זה ייקח יותר זמן מאשר ביזור הסמכויות.

אליעזר זנדברג: חבר-הכנסת יורי שטרן היה כאן לפני שעה וחצי ואמר מה נעשה לגבי ברית-המועצות לשעבר.

אליעזר זנדברג: לדעתי דבר דומה צריך להיעשות כאן, כי מדובר כאן בענין של חיים ומוות, לפחות לגבי חלק מהאנשים.

אליעזר זנדברג: לכן אני מבקש שתעבירי הלאה את הצעתי, לבזר את הסמכות עם אחרים על-מנת שרבים יותר יוכלו להחליט, ואז קצה הפירמידה בעצם לא יהיה קצה יותר, יהיה צנור אחד רחב שיוכל להמשיך ולזרום הלאה.

אליעזר זנדברג: אני מתנסח בעדינות בענין הזה ועוצר כאן.

נעמי בלומנטל: בכל מה שקשור למשרד הפנים, השר יהיה כאן בשבוע הבא ואני משערת שכולכם תהיו בדיון.

נעמי בלומנטל: אתם יודעים שכאשר השרים באים לוועדה בדרך-כלל זמנם מאד מוגבל.

נעמי בלומנטל: אני מבקשת, אם אפשר, ששניים – שלושה מכם תרכזו את השאלות, תפנו אותן אליי בכתב ואני אתן לכל אחד את רשות הדיבור כפי שאני נוהגת לעשות.

נעמי בלומנטל: אנחנו נקבל תשובות ונדע איפה ועל איזו קרקע אנחנו עומדים.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שצריך להעלות את כל זכאי חוק השבות במהירות האפשרית.

נעמי בלומנטל: כל יום שאנחנו מחכים הוא בוודאי מיותר.

נעמי בלומנטל: אני שמחה לציין שנוצרה תמימות-דעים בין הארגונים השונים.

נעמי בלומנטל: אני חשה שיש אווירה טובה יותר בין הארגונים השונים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להציע שכל ארגון יתפוס לו תחום התמחות אחד ואז לא יהיו יותר חילוקי-דעות.

נעמי בלומנטל: המטרה שלנו היא בסך-הכל להעלות לארץ את הזכאים במהירות האפשרית.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שזאת תהיה המגמה של כולנו, בעצה אחת עם בני העדה, ובוודאי עם ועדת העלייה והקליטה של הכנסת.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.

נעמי בלומנטל: - - - - - - - -