ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 42, 2000-02-07 11:00

נעמי בלומנטל: אני פותחת את ישיבת הוועדה.

נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על הקיצוצים בשפה הרוסית והאמהרית, גם בערוץ 33, גם בטלויזיה החינוכית וגם בערוץ 23.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שהנושא הוא לא חדש.

נעמי בלומנטל: פנו אליי כיושבת ראש הוועדה כבר לפני כמה חודשים, ואמרו שעומדים להיות קיצוצים בערוצים האלה, ואנחנו צריכים לעשות משהו, כדי לעצור את הקיצוצים האלה בערוץ הציבורי.

נעמי בלומנטל: כאשר רצינו כבר לקיים את הישיבה, הודיעו לנו שהכל הסתדר, אין קיצוצים, והשידורים ימשיכו כפי שהם היו עד כה.

נעמי בלומנטל: עכשיו עוד פעם פנו אלינו ואמרו שיש קיצוצים, ולכן נזעקנו כדי לקיים את הישיבה הזאת די בדחיפות.

נעמי בלומנטל: יש לנו פה טבלה של מפת שידורי הטלויזיה ברוסית לפי התוכניות שקיימות היום בערוץ 33 ובערוץ 23, וגם מדובר על ערוץ יעודי חדש שיקום ברוסית, ואולי גם על כך נוכל לשמוע משהו ממנכ"ל משרד הקליטה.

נעמי בלומנטל: השאלה היא איפה אנחנו עומדים, כי כאשר פגשתי אותך בבוקר, אמרת, מר מפציר, שאתה לא יודע על מה הצעקה ומדוע אנחנו צריכים לשבת כאן בישיבה.

נעמי בלומנטל: אין ספק שכולנו נלחץ על כך ונרצה לראות שידורים הן ברוסית ובן באמהרית בשידור הציבורי.

נעמי בלומנטל: עשו לנו כאן תחקיר יפה מאוד של נועה לפלר, אחת התחקירניות של הוועדה, שחלק מהשילוב של אוכלוסיה חדשה בארץ זה גם בוודאי דרך הטלויזיה, הרדיו, ואמצעי התקשורת בכלל.

נעמי בלומנטל: דנו בזה גם בעבר, והיה כאן בעבר מוטי קירשנבאום, שהיתה לו אז גישה, להערכתי קצת ארכאית, שמדברת על כך שלא צריך שידורים בשפות זרות, משום שהעולים החדשים צריכים להשתלב בחברה הישראלית, ללמוד מיד עברית, ואנחנו לא צריכים לספק להם את השיבה שלהם למקורות שלהם.

נעמי בלומנטל: אנחנו אבל יודעים שהגישה בכלל, ולהערכתי גם הגישה פה של רוב חברי הכנסת, היא כזאת שהיום למדנו שכדי לקלוט עליה חדשה ולקלוט אוכלוסיות בכלל, גם בארצות אחרות, צריך לתת כבוד למקום ממנו הם באו, לתרבות ממנה הם באו, למנהגים מהם הם באו, ולא רצינו לחזור על השגיאות של שנות החמישים, כשהיתה קליטה לא נכונה.

נעמי בלומנטל: היום לומדים את הלקח של שנות החמישים.

נעמי בלומנטל: אין ספק שבקטע הזה של שילוב תוך הכרה, תוך מתן כבוד ותוך מתן סיוע וחיזוק של הזהות שלהם, הן לגבי העבר שלהם והן לגבי העתיד שלהם, היום זה הקו המנחה, לא רק בארץ, אלא אני מבינה שגם בארצות הברית ובכלל בארצות אחרות.

נעמי בלומנטל: אני בפירוש מחייבת שהשידור הציבורי ייתן מקום של כבוד לשידורים בשפות הזרות, כולל לאוכלוסיה דוברת אנגלית.

נעמי בלומנטל: מנגד ישנם השידורים שמגיעים מרוסיה, אבל בוודאי שהם לא ממלאים את התפקיד שצריך ערוץ ציבורי ישראלי למלא כאן בארץ.

נעמי בלומנטל: בכל אופן, זאת עמדתי, ונשמח לשמוע אותך, מנכ"ל משרד הקליטה, גם לגבי עמדתך, וגם לגבי מה משרד הקליטה עושה בנידון, וגם כמובן את שאר המוזמנים שנמצאים כאן.

נעמי בלומנטל: מר בוריס מפציר, בבקשה.

בוריס מפציר: ראשית, אני רוצה לומר בתור חצוי בין עולם העבר לעולם ההווה, שאני לא כל כך מבין מדוע משרד ממשלתי הוא הכתובת לנושא הטלויזיה הציבורית.

בוריס מפציר: אני חושב שישנה רשות השידור, ישנה הטלויזיה החינוכית, ישנו ערוץ מסחרי, ובאיזשהו מקום אנחנו צריכים להגיע למסקנה שהגיע שלב שמדינה לא צריכה להיות מעורבת בכל מה שקשור לשידורי טלויזיה.

בוריס מפציר: די מוזר לי שאנחנו בשנת 2000 עדיין צריכים לדון בסוגיה האם משרד זה או אחר מממן תוכנית טלויזיה זו או אחרת.

בוריס מפציר: אני חושב שבגרנו.

בוריס מפציר: אני חושב שיש בארץ מספיק מימון או מספיק ערוצים כדי לקיים שידור פלורליסטי, רב-לשוני, מיועד לקבוצות אוכלוסיה שונות, ודאי וודאי לאוכלוסיה דוברת רוסית ולאוכלוסיה דוברת אמהרית.

בוריס מפציר: מאידך, אני לא יכול לשנות את המצב הקיים, וכאשר אמרתי ליושבת ראש ועדת הקליטה שאני לא כל כך מבין על מה הדיון, אני פשוט רציתי לתת את אותם נתונים שאנחנו חיים איתם.

בוריס מפציר: משרד הקליטה קשור לאי אלו תוכניות טלויזיה משנת 1998.

בוריס מפציר: ישנה תוכנית באמהרית "דרך העיניים שלנו", שמשרד הקליטה בתחילת השנה העביר, כפי שהתבקש, התחייבות להמשך המימון לשנת 2000, ללא שום שינוי והתערבות.

בוריס מפציר: מה שהיה ב1999- העתקנו לשנת 2000.

בוריס מפציר: לכן, בקטע הזה אני פשוט לא יודע מה הנושא.

בוריס מפציר: יתרה מכך, אני יודע שמינהל התרבות העשיר באמצעות שירות הסרטים הישראלי את התוכנית "דרך העיניים שלנו" בעשרים כתבות מיוחדות בנושא תרבות ואמנות אמהרית.

בוריס מפציר: הכתבות נמצאות עכשיו בהפקה, והן ישולבו במהלך שנת 2000 במסגרת המגזין.

בוריס מפציר: לגבי התוכניות ברוסית, היה קטע אחד שמשרד הקליטה התבקש באופן דחוף לארגן מימון שלא היה בשנת 1999.

בוריס מפציר: מדובר בתרגום כתבות "ערב חדש".

בוריס מפציר: משרד הקליטה, תוך השבועיים הראשונים בחודש ינואר, בתיאום עם משרד החינוך וביחד איתו, לקחו על עצמם מימון שלא היה בשנת 1999, כלומר, מימון נוסף, והעניין הזה סודר.

בוריס מפציר: בערוץ 33 יש שתי תוכניות: "צה"ל היום" ו"סיבודניה".

בוריס מפציר: תוכנית "צה"ל היום" תוכננה מראש לשנה אחת, עד סוף מרץ.

בוריס מפציר: לא ניתנה מראש שום הבטחה, שום התחייבות, זה היה מעין ניסיון שאני יכול להרחיב את הדיבור עליו.

בוריס מפציר: לגבי התוכנית "סיבודניה" אנחנו הודענו גם לערוץ 33, גם לערוץ החינוכי, וגם לערוץ נוסף, על רצוננו להעלות בצורה יומית את השידורים ברוסית.

בוריס מפציר: במלים אחרות, במקום שלוש פעמים חצי שעה בכלל שישנם היום, אנחנו רוצים שידור יומי, כי אנחנו מאמינים שאי אפשר לעשות טלויזיה שהיא יום כן יום לא, יום בשעה זו יום בשעה אחרת.

בוריס מפציר: הודענו על כך בצורה ברורה וגלויה גם ליוסף בראל.

בוריס מפציר: נפגשתי עם אנשי הטלויזיה החינוכית ועם ערוצים נוספים, וזה מה שביקשתי.

בוריס מפציר: קיבלנו הצעות תקציב, ואנחנו הבטחנו שעד סוף פברואר אנחנו נקבל את ההבטחה, ואם אנחנו לא נצליח להעלות את התוכנית בצורה יומית עד ה1- באפריל, אז אנחנו נמשיך לתקצב את חלקנו בתוכנית "סיבודניה", עד שלא תהיה תחלופה.

בוריס מפציר: במלים אחרות, אנחנו לא נוריד תוכניות בלי שיהיה לנו פתרון אחר.

בוריס מפציר: לכן, אם אני מסתכל על מפת השידורים היום, אז כל הרצון שלנו הוא לשפר את כמות השידורים.

בוריס מפציר: בנוסף לכך, אנחנו מחפשים דרך להעלות תוכנית נוספת, שבועית, רצוי בשידור חי, שתטפל בכל הלחצים הלוחצים בעולם הקטן והגדול של עולה חדש.

בוריס מפציר: כלומר, זה מעין שילוב של "בשידור חוקר", "דין ודברים", ו"כלבוטק" ביחד.

סופה לנדבר: מי זה אנחנו?

בוריס מפציר: משרד הקליטה.

סופה לנדבר: אבל לפני כמה דקות אמרת שאתה לא רוצה שהמדינה תתערב.

בוריס מפציר: אני אישית חושב שהמדינה לא צריכה להתערב, אבל אני נמצא במציאות מסויימת, ואין לי ברירה, ויש מספיק דברים שמשרד הקליטה צריך לעשות כי אף אחד אחר לא עושה.

בוריס מפציר: אני מודה, שכמו שקיבלנו את עקרון הרציפות, ולא נגענו באף אחת מהתוכניות ב1998- - 1999, אז אם אנחנו נחליף אותן, זה רק לכמויות ונושאים נוספים, ולא במקום.

בוריס מפציר: אי לכך, אני מוכרח לומר, שיכול להיות שצריך לפתוח ערוץ רוסי.

בוריס מפציר: לו היה תלוי בי, אם כבר, אז יש גם מקום לתוכניות נוספות, אבל ברור גם שבתקציבי משרד הקליטה אנחנו מאוד מאוד מוגבלים.

בוריס מפציר: ברור שכל התקציבים שאנחנו יכולים לגייס, חייבים להיות תקציבים ציבוריים.

בוריס מפציר: אנחנו לא יכולים להיעזר בתקציבים פרטיים.

בוריס מפציר: לכן אנחנו נמצאים, באיזשהו מקום, בין הפטיש לסדן.

בוריס מפציר: אנחנו רוצים יותר, ואנחנו צריכים לתמרן בין היכולת לבין הרצון.

בוריס מפציר: לסיכום, אני רוצה לומר שאני לא יכול להתוות מה סוג התוכניות שאנחנו צריכים להעלות, לא משרד הקליטה, אלא בכלל.

בוריס מפציר: אני חושב שאלה צריכות להיות תוכניות נורמליות שעוסקות בכל דבר שבגלל פער השפה אנשים לא יכולים להתחבר אליו.

בוריס מפציר: מאחר שהאפשרויות הן מוגבלות, אנחנו נצטרך לעשות את המינימום הדרוש כדי שהוא יהיה בגדר הסביר, אבל בגדול, אני חושב שהכדור באמת ובתמים צריך להיות לא במשרד הקליטה, התחבורה או הרווחה, אלא בידי אותם ערוצים שקיבלו רשיון לשידור, ערוצים שצריכים לטפל בכל פלחי האוכלוסיה, והם בסופו של דבר צריכים לתת את המענה.

בוריס מפציר: אני חושב שמי שקשוב למאבקים של ערוץ הכבלים, צריך להזדהות איתם.

בוריס מפציר: סך הכל אנחנו רוצים שהטלויזיה תטפל בכל קבוצות האוכלוסיה.

בוריס מפציר: כאשר אני מסתכל מה התקציבים שמשרד הקליטה יכול להעמיד לרשות התוכניות, מול תקציבי הכבלים, למשל, או שידורי הלוויין העתידיים, אז יכול להיות שהרצון אצלנו, אבל הכסף נמצא במקום אחר.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: חה"כ אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שהתוכנית בשפה האמהרית נשארת במתכונת הנוכחית, ואפילו אולי יהיו לה מקורות נוספים, ולדעתי זה דבר חשוב מאוד, במיוחד שלפי נתוני הסקר שנמצא לפנינו, 81% צופים בה באופן קבוע.

משה באטה: אני חושב שיש פה עיוות נוראי.

משה באטה: מתי עושים סקר כזה?

משה באטה: כשיש לך אלטרנטיבה אחרת.

משה באטה: מי שרואה אותה הם אנשים שכמעט לא יודעים את השפה.

יולי יואל אדלשטיין: נתייחס לזה בהמשך.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי כמה הערות.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי הגישה הכללית - אני מאוד מבין מה שאומר המנכ"ל, וגם בוועדה הזאת אמרתי לא פעם, שהמצב הזה שמשרד הקליטה צריך להיאבק ולמצוא פה מאה אלף ושם מאה אלף ולקחת ממשהו אחר על מנת לתמוך בתוכנית טלויזיה, לדעתי זה מצב עגום, במיוחד בכל מה שנוגע לערוץ 33 וגם לשידורי רדיו רקע.

יולי יואל אדלשטיין: אלה אנשים שמשלמים אגרה ולא מקבלים תמורת תשלום האגרה שום שירות, כי או שהם עדיין לא יודעים עברית, או שגם לא ידעו בעתיד עברית.

יולי יואל אדלשטיין: זה עיוות נורא לקחת כסף נוסף של משלמי המסים לצורך זה.

יולי יואל אדלשטיין: יחד אם זה, אני חושב שעוד הרבה לפני שנגיע למצב שהמדינה בכלל לא מתערבת, אני חושב שצריך קודם כל לעשות סדר בנושא הזה ברשות השידור, ואני מבין שהנושא גם עלה בישיבת הממשלה, ולמרות מחאותיו של השר שרנסקי בנושא הזה, שום דבר לא השתנה, וכרגיל כל מה שברשות השידור בשפה הרוסית והאמהרית מקוצץ קודם כל, כמו מין סינדרלה של רשות השידור - אם יש משהו שצריך לקצץ או לשלוח לעבודות נוספות או להרע את התנאים, אז הכי מתאים לעשות את זה דווקא בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי כמה הערות שהעיר מנכ"ל משרד הקליטה, אני מבין שלגבי הטלויזיה החינוכית, מתחדש תרגום לרוסית של ערב חדש.

בוריס מפציר: הוא לא הופסק.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ממשיך.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה, אני מבין שכמה תוכניות שהיו בטלויזיה החינוכית ירדו.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי רוצה לשמוע מה קורה עם זה, כי אני זוכר שהיו שם ויכוחים בין משרד החינוך למשרד הקליטה על מימון נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי רוצה לשמוע אם יש סיכוי שזה יתחדש, ואם היתה החלטה אסטרטגית או איכותית להוריד את התוכניות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי ערוץ 33, לא שמעתי התייחסות מה יעלה בגורלה של אותה תוכנית על צה"ל שעלתה לפני מאי 1999.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב זכרוני זו תוכנית שזוכה לתגובות של חיילים, ורציתי לדעת מה קורה איתה.

יולי יואל אדלשטיין: הערה כמעט אחרונה - גם אני שמחתי לשמוע, ואני מאוד מסכים, שאולי השידורים הכי טובים במיוחד בנושאי אקטואליה צריכים להיות יום יום, ואני זוכר שבמשרד הקליטה זו תמיד היתה חלק מן ההתייחסות, לא רק לתת שירות לעולים, אלא תמיד לזכור שבכל התוכניות לעולים, מועסקים גם עולים מתחום שאתה מכיר יותר טוב ממני, ושבהרבה מאוד מקרים אחרים ילכו לאיבוד עיתונאים ואנשי טלויזיה.

אמנון כהן: הולכים לאיבוד.

יולי יואל אדלשטיין: אם התוכניות האלה מופסקות, אז האנשים האלה ילכו לאיבוד.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי רוצה להבין עד הסוף האם זה יבוא להרחבה, לביטול, או למשהו במקום, כלומר, האם האנשים האלה לא יהפכו למחוסרי עבודה.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: חה"כ לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: אני ביקשתי ממך להעלות את זה, ואני מבינה שזה היה גם ביוזמתך.

סופה לנדבר: לי אישית, ואני מאמינה שגם לך, נמאס להעלות את זה כל שנה, וזה חוזר וחוזר, ואני גם מצטרפת למנכ"ל משרד הקליטה, שיכול להיות שאנחנו צריכים להכנס למאבק, שזה יהיה בלי ההשתתפות של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אגב, מחר יש הצבעה בוועדת הכספים בקשר לאגרות ותקציבים של רשות השידור.

סופה לנדבר: אני אצביע נגד, ואני חושבת שחברים נוספים יצביעו נגד, לפני שהם יתחייבו שכל התוכניות ברוסית, גם ברדיו וגם בטלויזיה לא ייפגעו.

סופה לנדבר: לדעתי צרכים להיות תקציבים יותר בפרופורציה.

סופה לנדבר: מה זה שלושה מיליון שקל לשנה?

סופה לנדבר: זה יכול להיות סופר-מקצועי?

סופה לנדבר: אני חושבת שהאנשים עושים שם את זה ברמה ובמאמץ הכי גדול שאפשר לעשות את זה עם הגרושים האלה.

אלכסנדר צינקר: בהתנדבות.

סופה לנדבר: אני לא הייתי אומרת בהתנדבות.

סופה לנדבר: המשכורת שהם מביאים הביתה זו לא משכורת בכלל.

סופה לנדבר: חוץ מזה שכאשר צריכים לקחת צוות ולהוציא אותו מערוץ 33 והם צריכים להגיע ולצלם, אין להם אפשרות, הם לא מסוגלים לצלם, מפני שאלה כספים.

סופה לנדבר: רבותיי, על מה אנחנו מדברים בכלל?

סופה לנדבר: אנחנו מדברים על זה שהם לא פופולריים?

סופה לנדבר: אני חושבת שהם מאוד פופולריים.

סופה לנדבר: אם 30% מהאוכלוסיה מסתכלים, ויש תגובות בשטח, זה אומר שמסתכלים.

סופה לנדבר: אני ממליצה למשרד הקליטה לעשות סקר מקצועי עם השאלות הנכונות, כי כמו ששאלו אותם, אנשים בכלל לא קשרו איזה תוכניות יש.

סופה לנדבר: אני עשיתי פסטיבל ילדים, והבחור שנפצע באשדוד אמר לורה ידידיה שהוא מסתכל על כל תוכנית שלה, והתחיל לצטט כל מלה שאמר בתוכניות הקודמות.

סופה לנדבר: זה היה פשוט מדהים, ואני לקחתי יוזמה ולקחתי את אנשי ערוץ 33 לאפרים סנה, כי אני חושבת שכל עוד שהממשלה משתתפת, לפחות בתוכנית כמו שהיא משדרת, צריכים להשתתף גם משרדים נוספים, גם משרד הבטחון.

סופה לנדבר: אני חושבת שכאשר אנחנו מדברים על רייטינג, דודו טופז ברייטינג שלו של 27% מקבל הון תועפות לתוכנית אחת, וזה נחשב רייטינג גבוה מאוד, אבל כאשר יש רייטינג של 30% בערוץ 33 ובערוץ 23, אז זה לא מספיק.

סופה לנדבר: קראתי היום על ביטוי של שר התרבות, ואני לא חושבת שמדובר בגטו.

סופה לנדבר: אני חושבת שאסור להוציא את העולים ממדינות חבר העמים מהתרבות שהבאנו אותה, ואנחנו גאים בה, כמו כל עליה שגאה בתרבות שלה.

סופה לנדבר: אני חושבת שכל עוד שאנשים רוצים לראות ולשמוע את התרבות הזה, שיעשו את זה.

סופה לנדבר: אף אחד במדינה לא יכול לעשות שום דבר נגד העליה ונגד התרבות של העליה, שגוררת אותה אחריה ממדינה למדינה.

סופה לנדבר: אני חושבת שצריך לדבר גם על הרדיו.

סופה לנדבר: השר היחיד בממשלת ישראל שהצביע נגד התקציבים בגלל הבעיה של השידורים ברוסית, היה השר שרנסקי.

סופה לנדבר: אני חושבת שמחר אנחנו צריכים לעשות משהו בוועדת הכספים, ולדרוש שיהיו תקציבים.

סופה לנדבר: לגבי רדיו רקע, לא מספיק שקיצצו 10%, לא מספיק שמי שנפגע אלה יוצאי ברית המועצות והשידורים בהונגרית.

סופה לנדבר: אני חושבת שאי אפשר שזה יחזור על עצמו כל שנה ושנה.

סופה לנדבר: מר מפציר, אתה אדם מאוד מקצועי, אבל אני שומעת בדבריך משהו שלא מוצא חן בעיניי.

סופה לנדבר: אני חושבת שהאנשים שעבדו בערוצים 23 ו33- אלה האנשים הכי מקצועיים, שעשו את זה במשכורת לא משכורת, ובדבריך נשמע כאילו צריך להחליף אותם.

סופה לנדבר: להרחיב כן, להוסיף כן, אבל להחליף את הצוות שעובד לא מקובל עליי.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להחליף אותם, וזה לא מוצא חן בעיניי.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר שצריך לעשות משאל כזה שלפני שמחליפים, ישאלו את האוכלוסיה מחבר העמים אם הם אוהבים או לא אוהבים את השידורים.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מאוד הסכמתי עם דבריה של חה"כ לנדבר, ואני מאוד שמחה שבכל זאת הדמוקרטיה עובדת, מההיבט הזה שאוכלוסיית העולים היום היא של כמיליון אזרחים שמשלמים אגרה, ואנחנו כמדינה צריכים להשיב להם את מה שמגיע להם.

נעמי בלומנטל: אלמלא ייצוג כזה של חברי כנסת שהם מהעולים החדשים, לא היינו שומעים את הדברים האלה.

נעמי בלומנטל: אלמלא הייתי מכירה את הנושא כל כך טוב, לא הייתי ערה לכל הבעיות האלה, ומאוד יכול להיות שהייתי אומרת שבלאו הכי הכל לא מצליח ברשות השידור, אז עוד צריך לתקוע לי שם פתאום ברוסית ובאמהרית.

יולי יואל אדלשטיין: ערוץ 2 גם תורם את תרומתו לקליטת העליה - תרגום לרוסית של אופרת סבון דרום אמריקאית.

נעמי בלומנטל: זה ממש מחמם לי את הלב לשמוע את הדברים.

נעמי בלומנטל: אני אומרת לכם, במובן הזה, אנחנו, המפלגות הגדולות לא השכלנו לתת את המשקל הראוי לעולים החדשים.

נעמי בלומנטל: חה"כ אמנון כהן, בבקשה.

אמנון כהן: חסרים נתונים לשנת 1999-2000 על ההשתתפויות של משרד הקליטה ומשרד החינוך תקציבית.

אמנון כהן: יש נתונים עד 1998.

אמנון כהן: יש למישהו נתונים פה?

בוריס מפציר: אנחנו התחייבנו להשתתפות בסך 800 אלף שקל לתוכניות ברוסית.

בוריס מפציר: מאחר שהטלויזיה החינוכית הורידה באופן חד-סטרי את התוכניות בחודש מאי, אז ההתחשבנות היתה שליש מההתחייבות.

אמנון כהן: כמה סך הכל ל1999-?

בוריס מפציר: בערך שליש מההתחייבות שלנו.

בוריס מפציר: אנחנו כיבדנו את מה שעשו, ומבחינתנו הכסף ירד לטמיון.

בוריס מפציר: היינו משלמים אותו בשמחה לעוד תוכניות.

בוריס מפציר: לתוכנית באמהרית הקצנו 630 אלף שקל, כמו השנה.

בוריס מפציר: לשנת 2000 קשה לומר, כי תקצוב ערב חדש לא סגור סופית.

בוריס מפציר: אנחנו התחייבנו בינתיים לשלושה חודשים, כי יש שם שתי שיטות תמחור, אבל זה יכוסה.

אמנון כהן: כמה יהיה התקציב הכללי לשנת 2000?

בוריס מפציר: העלויות שביקשו מאיתנו זה סדר גודל של 650-750 אלף שקל.

בוריס מפציר: לגבי שאר התוכניות, לאמהרית נתנו כבר התחייבות של 630 אלף עד סוף השנה, ולגבי התוכנית, אני לא יודע באיזה ערוץ היא תהיה.

אמנון כהן: זה גם לגבי משרד החינוך?

בוריס מפציר: משרד החינוך, לגבי "ערב חדש", הוא פרטנר שלנו.

בוריס מפציר: באמהרית אנחנו לא תלויים במשרד החינוך.

אמנון כהן: עדיין חסר לי נתון ממשרד החינוך לשנת 1999-2000.

דפנה וייס: בשנת 1999 משרד החינוך מימן את התוכנית באמהרית סך הכל ב200- אלף שקל.

דפנה וייס: בשנת 2000 התחייב ל500- אלף שקל.

אמנון כהן: אני רוצה להתייחס גם לדברים שאמר המנכ"ל.

אמנון כהן: קודם כל, אני מזדהה עם הדברים שאמר חה"כ יולי אדלשטיין וחה"כ סופה לנדבר.

אמנון כהן: רוב הדברים הם נכונים ונוגעים לעניין, אבל בנוסף, צודק המנכ"ל שרשות השידור והכבלים צריכים לתת מענה לכל פלחי האוכלוסיה.

אמנון כהן: אני מרחיב את פלחי האוכלוסיה לגבי האזורים השונים מחבר העמים - יש גם שם הרבה פילוחים.

אמנון כהן: אני מדבר על שפות שונות ומנטליות שונה מאזור לאזור, וזה לא בא לידי ביטוי.

אמנון כהן: אמרה היושבת ראש שצריך לתת מענה גם לדוברי האנגלית, ואם בשנת 2000 נגלה יהודים בסין ונצטרך להביא אותם לארץ, נצטרך לתת להם את המענה שלהם.

אמנון כהן: מדברים פה על צרכני תרבות ברמה מאוד גבוהה, ולמעשה הם צרכני תרבות מספר אחד, ואני מכיר אנשים ששומעים רדיו רקע כל הזמן.

אמנון כהן: ברדיו רקע יש רק רבע שעה שידורים בבוכרית, כשמדברים על 200 אלף עולי בוכרה, ואלה שבאים מאזורים כפריים יותר בבוכרה, בהחלט לא יודעים את השפה הרוסית, ויש הרבה מאוד אנשים שמאוד רוצים לשמוע רדיו, וגם להם צריך לתת את המענה.

נעמי בלומנטל: אם יהיה ערוץ יעודי בשפה הרוסית, אז כדאי היה כבר לפנות אל חברות הכבלים עכשיו, כדי שהזכיין ילך על עוד שפות.

אמנון כהן: אני מדבר על בוכרית, קווקזית, גרוזינית, כל פלחי האוכלוסיה האלה.

אמנון כהן: בגלל שהם לא מיוצגים בכנסת, זה לא אומר שהם לא צריכים לקבל מענה.

אמנון כהן: השנה, ברוך השם, בזכות ש"ס יש להם ייצוג בכנסת, אבל לא היה להם ייצוג, ובמדינת ישראל אם אין לך נציג, אתה נופל בין הכסאות.

אמנון כהן: אני מקבל את גישת המנכ"ל שאומר שאין לו את היכולת, אבל משרד הקליטה הוא משרד יעודי, והלוואי ונכניס את ההגדרות האלה גם לוועדת הכספים.

בוריס מפציר: בוועדת הכספים אתה עוד חייב לנו 30 מיליון.

אמנון כהן: אני חייב 40 מיליון, וזה יעבור באופן יחסי.

אמנון כהן: גם בערוץ 33 יש תוכניות יפות מאוד, ולא כולם נהנים מהן, וגם שם הייתי מאוד מבקש שיכניסו תוכניות שידברו לקהילות מיוחדות, לקהילות בוכרה, גרוזיה וקווקז.

אמנון כהן: במעטפת התקציב שמשרד הקליטה ומשרד החינוך מפנים לנושא הזה, אני חושב שחלק קטן צריך להיות צבוע לאוכלוסיות האלה שהגיעו מאזורים ספציפיים כאלה ואחרים.

אמנון כהן: לפחות שישדרו להם חדשות, ושהם ירגישו שהם לא מקופחים.

אמנון כהן: שתהיה אפליה מתקנת גם בתחום הזה.

יצחק גאגולה: שמעתי את רוב הדיון עד עכשיו, וכמובן שאני מזדהה עם הרוב המכריע של הדברים שנאמרו כאן על ידי חבריי.

יצחק גאגולה: חה"כ אמנון כהן דיבר פה על השידורים לשפות שונות חוץ מן השפה הרוסית, מכיוון שיש הרבה מאוד עולים מאזורים שונים, מקווקז, גרוזיה ובוכרה, מלבד מוסקבה, ולכן ראוי מאוד שכל הגורמים יתנו את הדעת באופן חיובי, לתת לאנשים את המינימום שבמינימום, חדשות, תוכניות אקטואליה, ועוד כמה דברים שראוי שניתן להם.

יצחק גאגולה: אני חוזר עכשיו מראיון שהיה לי בתוכנית "קליידוסקופ", ודיברתי שם עם אנשים חשובים.

יצחק גאגולה: הם סיפרו לי על הקשיים העומדים בפניהם, ואני שומע שאפילו את הרבע שעה שמוקדשת לבוכרים, לגרוזינים, ובאמהרית וברוסית, לצערנו, גם זה עומד בפני סכנה קיומית.

יצחק גאגולה: אני לא מדבר על תוכניות חדשות, אלא על מה שקיים.

יצחק גאגולה: אמרו לי שמדובר במשכורות רעב של 500 שקל ו900- שקל.

יצחק גאגולה: אנחנו מדברים על 130 אלף תושבים שמשדרים אליהם, ולא נותנים להם כלום.

יצחק גאגולה: אם רוצים להקליט תוכניות, ולתת לציבור את מה שמגיע לו, אין כלום, אפילו לא את המינימום.

יצחק גאגולה: רבותיי, חבל שאין פה נציג של הכבלים, אבל היה מאוד ראוי שהדברים יירשמו ונעביר את זה הלאה.

יצחק גאגולה: שלחתי לפני שבועיים מכתב לשרת הקליטה, שיהיה ייצוג בטלויזיה לכל העדות.

יצחק גאגולה: ישנם ציבורים גדולים, עדות שלמות במדינה, שלא מיוצגות.

יצחק גאגולה: אני משמש לאנשים כפה, ואני חייב לומר את הדברים.

יצחק גאגולה: בכבלים מעבירים את כל המדינות שבעולם, חוץ מגרוזיה ובוכרה.

יצחק גאגולה: למה?

יצחק גאגולה: לא מגיע לציבור שלנו לפחות ערוץ אחד מרכזי?

יצחק גאגולה: אחרי הכל מדובר על יהודים שעדיין מתגוררים בבוכרה וגרוזיה, והקשר הזה חשוב לאנשים.

יצחק גאגולה: היה ראוי שהדברים יתוקנו בהקדם האפשרי.

יצחק גאגולה: אני פונה למנכ"ל משרד הקליטה, אנחנו קבענו פגישה עם השרה בנושא הזה, ואני מקווה שבעזרת השם בהמשך יהיה לנו שיתוף פעולה בתחום הזה, ואני מקווה שיהיו תוצאות מעשיות לישיבה הזאת.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: חה"כ נודלמן, בבקשה.

מיכאל נודלמן: יצאתי עכשיו מוועדת החינוך מדיון חריף מאוד על התרבות הישראלית.

מיכאל נודלמן: אני חושב שזה היה דיון מאוד חשוב, אבל גם פה זה דיון על תרבות, לא פחות חשוב, וזה המשך של הדיון שם.

מיכאל נודלמן: טלויזיה ורדיו הם גם תרבות מסויימת.

מיכאל נודלמן: יש כמה דברים לא מקובלים עליי, שחה"כ אמנון כהן, כחבר בוועדת הכספים, צריך להלחם עם משרד הקליטה על השידורים ברוסית.

מיכאל נודלמן: אני חושב שכל אזרח משלם אגרה, והמדינה צריכה להבין שזו מדינה רב-תרבותית, והיא צריכה לחלק את כל התקציב שיש לשידורי טלויזיה ורדיו, לפי קבוצות שיש בארץ, לפי תרבויות שיש בארץ, ואי אפשר שמשרד הקליטה יהיה אחראי על הכל, כי הם אחראים על רופאים, על מהנדסים, על שידורים, וכסף אין.

מיכאל נודלמן: דבר שני, נאמר לי שיש שלושה ערוצים ברוסית.

מיכאל נודלמן: אני לא רוצה שאזרחים ישראלים מרוסיה ידעו רק מי נשיא המדינה ברוסיה או באוקראינה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לקרב את העולים לתרבות המשותפת כאן, לבעיות שיש במדינת ישראל.

מיכאל נודלמן: כל שנה יש דיון מחדש שאין כסף לערוץ ברוסית.

מיכאל נודלמן: בקהילה הרוסית יש מיליון אנשים שמבינים רוסית, מתוכם יש 250 אלף לא מבינים עברית.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לקבוע איך לא כל שנה יהיה דיון מהתחלה.

מיכאל נודלמן: דבר שלישי, בערוץ 33 יש פעם בשבוע חדשות.

מיכאל נודלמן: אנשים לא יכולים לעבוד בהרגשה שמחר הם יהיו או לא יהיו.

מיכאל נודלמן: אם זה תלוי במשרד הקליטה, אתם צריכים לקבוע מראש את השידורים של שנה הבאה, ולא שייסגרו כל חודש תוכנית.

מיכאל נודלמן: זה לא מקובל, זה לא אנושי.

מיכאל נודלמן: הם צריכים להיות בטוחים שעד סוף השנה המצב יהיה כמו עכשיו.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: חה"כ בריילובסקי, בבקשה.

ויקטור בריילובסקי: אני מסכים עם רוב הדברים שאמרו לפניי.

ויקטור בריילובסקי: אני רוצה עוד פעם להדגיש את מה שאמר חה"כ נודלמן.

ויקטור בריילובסקי: אני רוצה לומר שיש גישה כאילו אידיאולוגית, שעולים באים לארץ, והם צריכים ללמוד עברית במהירות רבה, הם צריכים לראות טלויזיה ולשמוע רדיו בעברית.

ויקטור בריילובסקי: אבל יש מציאות, והמציאות היא אחרת.

ויקטור בריילובסקי: במציאות יש הרבה אנשים שבאו לארץ בגיל מבוגר, ולא יכולים ללמוד עברית, וגם אנשים שלמדו עברית ואפילו יודעים עברית, אבל כשהם באים הביתה, הם רוצים קצת לנוח.

ויקטור בריילובסקי: לנוח זאת אומרת לשמוע משהו ברוסית, בלי קושי.

ויקטור בריילובסקי: אבל יש פה בעיה, כי יש כמה שידורים בערוץ 33, והם באמת שידורים טובים, ואני רוצה לתמוך פה באנשים מערוץ 33, אבל חוץ מערוץ 33 וערוץ 23 יש גם ערוצים מרוסיה, ויש אנשים שמסתכלים בטלויזיה ברוסית כל הערב.

ויקטור בריילובסקי: הם יודעים מה קורה ברוסיה, הם כאילו חיים שם, והם לא מרגישים שהם פה בארץ.

ויקטור בריילובסקי: זאת אומרת, משיקולים אידיאולוגיים מציאותיים, אנחנו צריכים לדרוש שיהיו שידורים ברוסית, ושאנשים ידעו שהם חיים פה במציאות בארץ, ולא בעולם של רוסיה.

ויקטור בריילובסקי: אני חושב שזה קשה, כי השידורים מרוסיה הם ברמה גבוהה, עם תקציב גדול, ואנחנו צריכים לדאוג להעלות פה את הרמה, והרמה תלויה בכסף.

ויקטור בריילובסקי: זה ברור מאוד.

ויקטור בריילובסקי: צריך לתמוך בשידורים ברוסית, וגם ברדיו רקע.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: חה"כ ריגר, בבקשה.

גנדי ריגר: לפני שבועיים קיבלתי זכות דיבור במליאה, עם הצעה רגילה, וגם עליתי עם הנושא שאנחנו דנים עליו עכשיו.

גנדי ריגר: פה כתוב שיש ערוצים בכבלים.

גנדי ריגר: אני רוצה לגלות פה סוד, שעכשיו קולטים פה יותר מעשרים תחנות מרוסיה.

גנדי ריגר: יש צלחות, ועכשיו רוב העולים מחפשים דרך להתקין את הצלחת ולראות טלויזיה מרוסיה.

גנדי ריגר: מה שאנחנו עושים היום הוא שאנחנו נותנים אפשרות לעשות גטו שמקבל רק אינפורמציה מרוסיה.

גנדי ריגר: זה מאוד מסוכן.

גנדי ריגר: אנחנו מדברים על עברית, וחה"כ נודלמן אמר שכ250- אלף לא יודעים עברית.

גנדי ריגר: מדובר ביותר אנשים, כי יש הרבה אנשים שמבינים עברית ויכולים לדבר עברית ברחוב, אבל הרמה של העברית שלהם לא מספיקה כדי לקבל אינפורמציה ממבט.

גנדי ריגר: אנחנו צריכים גם כתוביות ברוסית, וגם להיפך, בתוכניות ברוסית צריכות להיות כתוביות בעברית.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מר משה באטה, בבקשה.

משה באטה: אני מתפלא על הנתון של אחוז הצפיה של 81%.

משה באטה: זאת השוואה מגוחכת.

משה באטה: מתי עושים סקר צפיה?

משה באטה: כשישנה אלטרנטיבה אחרת.

משה באטה: אבל פה יש שידור אחד בלבד, שלא מדבר לעניין.

נעמי בלומנטל: אתה מדבר על התוכנית הספציפית?

משה באטה: כן, על התוכנית "דרך העיניים שלנו".

משה באטה: הייתי רוצה שיהיו כמה זכיינים כדי להעביר את השידור הזה, כי אולי הם יהיו יותר טובים.

משה באטה: באותם סכומים שהיום מצמצמים, היום חברת "דן" שעושה את זה, פתחה חברה באתיופיה, והיא מעבירה פה שידורים על אתיופיה.

משה באטה: בדיוק כפי שנאמר על רוסיה, גם אני לא רוצה לשמוע פה כל דבר על אתיופיה.

משה באטה: יש קשיים פה, וההשקעה היא באתיופיה?

משה באטה: אותה חברת "דן" מרוויחה שם היום כספים.

משה באטה: איך עושים את זה?

משה באטה: יש כאן פשוט סתירה וצריך לבדוק את זה.

משה באטה: שנית, אף אחד לא רואה את השידורים החוזרים באמהרית, כי לרובם אין כבלים, והשידור החוזר מובא בכבלים.

משה באטה: לכן, יש פה בזבוז משאב מסויים שהולך לשידור חוזר, ואנשים לא רואים אותו.

משה באטה: גם הנושא הזה צריך להבדק.

משה באטה: דבר נוסף, אם דובר על נושא של רדיו רקע, נראה לי שיש שם עודף זמן.

משה באטה: במקום שיעסקו בדברים החשובים, עוסקים שם בסכסוכים של הקהילה.

משה באטה: למשל, יש אנשים שדוברים טיגרינית, וישנן עשר דקות שנתנו בטיגרינית.

משה באטה: אדם אחד עובד שם, ואם הוא איננו, אין שידור.

משה באטה: ביקשנו בזמנו להגדיל את זמן השידור, משום שאמהרית וטיגרינית הן שתי שפות שונות.

משה באטה: עד היום הדבר הזה איננו.

נעמי בלומנטל: לא נוח לי לדבר על זה, משום שנציגי רדיו רקע אינם פה כדי להשיב.

משה באטה: בסדר.

משה באטה: נושא הטלויזיה קודם כל צריך להבדק, וגם טיב התוכניות.

משה באטה: יצא לי לראות תוכנית על נושא איידס, ולא הבנתי מה רצו להעביר שם.

משה באטה: הייתי באתיופיה וראיתי תוכנית על הנושא, תענוג לראות איך מעבירים את זה שם.

משה באטה: אפשר להעתיק את ההסברה הזאת לפה.

משה באטה: צריך לבדוק את השידורים האלה, וגם צריך להפתח לזכיין נוסף, ואולי השידור יהיה יותר טוב.

משה באטה: צריך גם להבדק הנושא של חברת השידורים שפתחה חברה באתיופיה, כי אולי אותם אנשים שעובדים כאן עובדים שם, ואולי הכסף הולך לשם.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מר דוד מהרט, בבקשה.

דוד מהרט: אני מרכז את ועדת ההיגוי שמלווה את התוכנית באמהרית "דרך העיניים שלנו".

דוד מהרט: אני רוצה לדבר על הדברים העקרוניים.

דוד מהרט: אני חושב שהמעמד הזה חשוב, והתוכניות חשובות לצרכי הקהילה.

דוד מהרט: לגבי התוכנית הזאת, אם יימצא גוף שיכול להפיק תוכנית באמהרית או בטיגרית הראויה לשידור, אני חושב שאף אחד לא יימנע זאת מהם, ואף אחד עד היום לא פנה בכיוון הזה, ואם יפנו, אנחנו נביא את זה בפני ועדת ההיגוי של התוכנית, וישמחו לקבל עוד הצעות.

דוד מהרט: התוכנית הזו משודרת פעם בשבוע במשך 26 דקות, וזו התוכנית האחת והיחידה שיש לקהילה זו.

דוד מהרט: התוכנית הזו נולדה משיתוף פעולה בין מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה, מערכת החינוך, משרד החינוך ומשרד הקליטה.

דוד מהרט: אחר כך הצטרפו לשמחתנו הג'וינט, קרן קולדמן, העמותה לקולנוע אחר, משרד הבריאות, וכו'.

דוד מהרט: אני חושב שהתוכנית הזאת עושה שירות חשוב לקהילה, אבל יש כמה בעיות.

דוד מהרט: מדובר רק ב26- דקות בשבוע.

דוד מהרט: כהערת אגב, אני רוצה לומר שכאשר משדרים את זה בשידור חוזר בערוץ 23 זה לא עולה כסף, כך שאי אפשר להגיד שזה בזבוז כסף.

דוד מהרט: מבחינת אחוזי הצפיה, מי שמכיר את אופן ביצוע הסקרים, במדינת ישראל, כשעושים סקרים, בדרך כלל עושים סקר על בתי אב.

דוד מהרט: הנתון הזה מתייחס לבתי אב בקהילה שצופים בתוכנית הזאת.

דוד מהרט: התוכנית הזאת סובלת מכמה דברים.

דוד מהרט: דבר אחד, כפי שאמר גם מנכ"ל משרד הקליטה, התוכנית ממומנת על ידי משרדי ממשלה, קרנות, ארגונים פרטיים, וכו' שחושבים שהעניין הזה חשוב לקהילה.

דוד מהרט: אין אף גוף ממשלתי שלקח על עצמו יוזמה לממן תוכנית כזאת גם לקהילה שלנו.

דוד מהרט: כמעט כל חודש אנחנו מדברים על שידור קלטות חוזרות.

דוד מהרט: צריך לפעול שיהיה פתרון קבע לתוכנית הזאת, וגם להרחיב את הזמן.

דוד מהרט: דיברנו על רשות ציבורית, ובמדינת ישראל ישנה הרשות השניה לטלויזיה ורדיו, שגם היא רשות ציבורית.

דוד מהרט: הרשות הזו לא רק שלא מספקת שירות ליוצאי אתיופיה, אלא על התוכנית הזאת הקרנות והגופים הפרטיים נותנים מכספם, ואנחנו צריכים לשלם 20% ממה שאספנו בנדבות, בשביל שאנשי הרשות השניה יעשו חגיגות פרידה מאנשים ב40- אלף שקל.

דוד מהרט: הגב' דפנה וייס תפרט את הדברים.

דוד מהרט: אנחנו מגייסים את התקציב הזה לתוכנית הזאת.

דוד מהרט: יש חוק שכאשר משדרים תוכניות עם חסות, צריך לשלם 20% לרשות השניה.

דוד מהרט: גם אנחנו נדרשים להפריש את הסכום הזה ממעט הכסף, וזה פוגע גם בכמות וגם באיכות השידורים.

דוד מהרט: דיברתם על עניין הכבלים.

דוד מהרט: בהחלט מפתיע הדבר שדווקא את הטלויזיה מאתיופיה לא משדרים כאן.

דוד מהרט: זה לא שאני רוצה שיוצאי אתיופיה יישארו אתיופים.

דוד מהרט: אני חושב שהקהילה שלנו התערתה בקצב מאוד מהיר בחברה הישראלית, אבל יחד עם זה לקהילה הזאת יש תרבות ויש שפה, ואם אנחנו רוצים שהדור הצעיר גם יישמע דברים בשפה, לפחות עד שתהיה תוכנית טלויזיה ראויה מבחינת משך הזמן והתדירות בה היא משודרת, אני חושב שזה יכול להיות פתרון זמני, אבל זה לא פתרון במקום הפתרון שצריך להיות לתוכנית הקיימת.

דוד מהרט: התוכנית הזאת היא חשובה, מעבירה אינפורמציה וחדשות, עוסקת בדברים אקטואליים, עוסקת באיידס.

דוד מהרט: אני מסוג האנשים שלא אוהב לדבר על ענייני הקהילה, אבל איידס זה אחד הדברים שאנשים מטאטאים אותו מתחת לשטיח, והקהילה מאוד מודאגת.

דוד מהרט: מנסים לעשות שם דברים בצורה כזאת שלא יטילו סטיגמות על הקהילה, באופן כזה שהמסר מועבר בצורה אפקטיבית.

דוד מהרט: נעשה סקר לבדוק את תגובת הקהילה האם הם בכלל בעד שיהיו תוכניות מהסוג הזה, והם היו בעד תוכניות כאלה.

משה באטה: אבל צורת ההעברה לא טובה.

נעמי בלומנטל: תמיד אפשר לשנות.

נעמי בלומנטל: יש על זה ויכוחים מקצועיים.

דוד מהרט: אני חושב שמר סלומון ומר אליאס יכולים להתייחס לכל דבר שמשודר שם.

נעמי בלומנטל: מר סלומון, בבקשה.

שמעון סלומון: הרייטינג של השידור גבוה מאוד היום.

שמעון סלומון: חבל שהזמן קצר מאוד, והרבה אנשים אומרים את זה.

שמעון סלומון: מי שצופה הם לא רק עולים חדשים, לא רק אבות ואמהות, אלא גם ילדים.

שמעון סלומון: כל שנה נכנסים לחרדה מחודשת, כל פעם אין שום הבטחה כלכלית שזה יהיה בטוח, ולהיפך, הרשות השניה לקחה 20% שזה תקציב גדול מאוד.

שמעון סלומון: ישנן שתי שפות באתיופיה - אמהרית וטיגרית.

שמעון סלומון: אלה שתי שפות שאם נחדד את ההבדלים ביניהן, זה כמו עברית ואנגלית.

שמעון סלומון: אלה שתי שפות שונות לחלוטין, וגם התרבויות שונות.

שמעון סלומון: היום כשיש 26 דקות, אי אפשר לחלק את זה ביניהן.

שמעון סלומון: לכן, יש היום מצב אבסורדי שנותנים כמה דקות לחדשות, וכמה דקות לדברים האחרים.

שמעון סלומון: יש צורך להרחיב את זה, כדי לתת לזה קצת משמעות.

שמעון סלומון: לגבי הכבלים, יוצאי אתיופיה מוכנים לקנות צלחות באלפי שקלים כדי לקלוט את השידורים באתיופיה, למרות שאנו יודעים מה מצבם הכלכלי של העולים.

שמעון סלומון: אני חושב שיש כאן הרבה נציגים של שכבות חלשות שמייצגים אותנו.

שמעון סלומון: היה שידור באתיופית בכבלים, וקטעו אותו בגלל שיקולים כלכליים.

שמעון סלומון: צריך לומר בצורה הכי ברורה שיחזירו את זה.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מר הס, בבקשה.

יואב הס: יש פה בעיה, שמענו מקודם שיום כן ויום לא ברוסית, זה לא טוב.

יואב הס: לגבי השידור באמהרית, משדרים פעם בשבוע.

יואב הס: אולי הגיע הזמן שיגדילו וימצאו את התקציבים.

יואב הס: בעניין הזה יש בעיה, כי כל התקציבים הולכים לפי איפה הכסף הגדול נמצא.

יואב הס: הכסף הגדול נמצא כרגע בכל מיני חברות פרטיות שלא איכפת להן.

יואב הס: אם אנחנו מדברים על האוכלוסיה של יהודי אתיופיה בארץ, שהיא הכי עניה במגזר היהודי, צריך למצוא דרך איך למצוא את התקציבים המתאימים כדי לשדר כל יום בטלויזיה.

יואב הס: אנחנו, באגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, שאני כבר פעיל בה כמה שנים טובות, לפני כשבע שנים ישבנו עם מנהל הרדיו ועם מנהל הטלויזיה, עוד לפני שהיו שידורים ברדיו ובטלויזיה, והם אמרו לנו: אנחנו נורא מצטערים, אתם צודקים בכל מה שאתם אומרים, אבל אין מקום מתאים בטלויזיה, הכל כבר תפוס.

יואב הס: פתאום עכשיו מסתבר שיש מקום, ועכשיו כבר מדברים על עוד רשת נוספת.

יואב הס: אני חושב שצריך למצוא דרך שבה ישדרו כל יום בטלויזיה בזמן מסויים.

יואב הס: אני מאוד מסכים עם העניין הזה שיום כן יום לא זה לא מתאים, אז פעם בשבוע בטח שזה לא מתאים.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מר רוני ארד ממשרד האוצר, בבקשה.

רוני ארד: הדברים האלה הם לא בידי משרד האוצר.

רוני ארד: למשרד הקליטה יש תקציב שנקבע, והממשלה אישרה אותו.

רוני ארד: במסגרת התקציב של משרד הקליטה, המשרד יחליט על סדרי עדיפויות.

רוני ארד: מעבר לזה, הם קיבלו עכשיו גם עוד תוספת בינתיים של עשרה מיליון, והיא אמורה להגיע ל40- מיליון.

בוריס מפציר: התוספת נמכרה כבר חמש פעמים.

רוני ארד: אנחנו משתדלים לא להתערב איפה משרד הקליטה ישים את התקציב.

רוני ארד: אם משרד הקליטה יחליט שהוא רוצה להעביר יותר כסף לערוץ 33 עבור תוכניות לכל העדות, לנו אין התנגדות.

רוני ארד: לגבי תוספת תקציב, יש אלף ואחד דברים שהם לא פחות חשובים שדנים עליהם פה בוועדה, והדבר הכי קל הוא לקצץ בדבר אחד, וללכת למשרד האוצר.

רוני ארד: כל דבר הוא חשוב, אבל משרד האוצר כבר קבע תקציבים.

רוני ארד: במסגרת התקציב שלו, משרד הקליטה צריך לעשות את סדרי העדיפויות שלו.

נעמי בלומנטל: אתם תשמעו את הדברים גם בוועדת הכספים, אז פשוט רצינו שתשמע מאיפה הקשיים נובעים.

נעמי בלומנטל: וילמה מאור אומרת דבר מאוד נכון - אומרים שהכל שייך למשרד הקליטה, והיתה תוכנית של בש"ן שקשורה לעידוד של ממציאים ומדענים עולים, להעביר את זה למשרד המסחר והתעשייה, כי רוצים סוף סוף להשתלב, אז הם גומרים את התוכנית הזאת.

נעמי בלומנטל: הלקח שלנו הוא רע ומר.

בוריס מפציר: לא גומרים את התוכנית, אלא כבר גמרו אותה.

נעמי בלומנטל: לכן, אנחנו רואים איפה אנחנו נמצאים, וחשוב שמשרד האוצר ישמע את זה.

יואב הס: תמיד חוזרים על אותה טעות.

יואב הס: זה עניין של הממשלה אם מחליטים לתת יותר לעניין של קליטת עליה או פחות.

יואב הס: אם יעבירו עוד עשרה מיליון שקל למשרד הקליטה, אז יהיה כסף מאיפה לתת, לא יעבירו, לא יהיה.

נעמי בלומנטל: ברור.

נעמי בלומנטל: מיד נשמע את עו"ד חנה מיצקביץ', היועצת המשפטית של רשות השידור, ולפני כן אני רוצה לומר לך מלה אחת.

נעמי בלומנטל: אני פניתי בעבר למנכ"ל רשות השידור בהקשר לשכר המביש שמקבלות השדריות או התחקירניות ברשות השידור לרדיו רקע, והן מבנות העדה האתיופית.

נעמי בלומנטל: יש שם מצב מביש מאוד מבחינת תנאי שכרן.

נעמי בלומנטל: אני מוכנה להעביר אליך העתק בעניין.

נעמי בלומנטל: עו"ד חנה מיצקביץ', בבקשה.

חנה מיצקביץ': אני רוצה להאיר שני היבטים, ואולי ורה תתייחס יותר לתכנים.

חנה מיצקביץ': לגבי ערוץ 1 - ערוץ 1 לא משדר כל היום.

חנה מיצקביץ': חלק משעות היום בערוץ 1 משודרות תוכניות של הטלויזיה החינוכית, ערוץ 23, ולכן יש לנו בעיה בזמן המוגבל שמוקדש לערוץ 1 לתת תוכניות ולספק את כל הצרכים של הציבור.

חנה מיצקביץ': לגבי ערוץ 33 - ערוץ 33 הוא ערוץ נפרד מערוץ 1.

חנה מיצקביץ': ערוץ 33 כולו ממומן על ידי הממשלה.

חנה מיצקביץ': הוא לא ממומן על ידי אגרה, ואנחנו מפרידים בין הדברים.

חנה מיצקביץ': מאחר שערוץ 33 מועבר בכבלים, ולא לכל משלמי האגרה יש כבלים, אנחנו מקפידים שהאגרה שאנחנו גובים מהאזרחים, לא תעבור לערוץ 33.

חנה מיצקביץ': ערוץ 33 הוקם בשנת 1995 על ידי הממשלה לצרכים מיוחדים.

חנה מיצקביץ': השידורים לעולים בערוץ זה נעשים על פי דרישה של משרד הקליטה, ונעשו עד היום במימון של משרד הקליטה.

חנה מיצקביץ': לא צריך לערב בין האגרה לבין מימון של ערוץ 33, כי היו לנו כבר בעניין הזה טרום בג"צים, והעניין נדחה מבחינה משפטית, ולכן צריך להפריד בין הדברים.

חנה מיצקביץ': אני מבינה שיש היום בעיה של מימון.

חנה מיצקביץ': בשנת 1999 משרד הקליטה מימן את התוכניות בסכום של מיליון ו900- אלף שקל.

חנה מיצקביץ': עד מרץ העניין סגור, וממרץ העניין פתוח.

חנה מיצקביץ': אני מבינה שהדברים במשא ומתן ונעשים מגעים בעניין עם משרד הקליטה.

סופה לנדבר: מאיפה הכספים האלה מגיעים?

חנה מיצקביץ': הכספים של ערוץ 33 מגיעים ישירות מהממשלה.

חנה מיצקביץ': התוכניות לעולים נעשו על פי דרישה של משרד הקליטה ובהשתתפותו במימון.

חנה מיצקביץ': לא הכל נעשה במימון משרד הקליטה, כי חלק מזה הערוץ מממן מהתקציב שלו שבא מהממשלה.

חנה מיצקביץ': נמסר לי על ידי יוסף בראל שעניין התקציב סגור רק עד סוף מרץ 2000, וממרץ 2000 העניין פתוח, האם משרד הקליטה ימשיך לממן את השידורים, או שיהיה תקציב ממקור אחר.

חנה מיצקביץ': על כל פנים, זה לא יכול להיות מתקציב משלמי האגרה.

סופה לנדבר: למה זה לא יכול להיות מכספי האגרה?

חנה מיצקביץ': מכיוון שיש אזרחים שמשלמים אגרה ואין להם כבלים.

חנה מיצקביץ': בשביל להיות מחוברים לכבלים, את צריכה לשלם כסף נוסף.

חנה מיצקביץ': אומרים משלמי האגרה שהם לא רוצים לממן את ערוץ 33.

חנה מיצקביץ': ערוץ 33 הוקם לפני כמה שנים על ידי הממשלה ובמימון שלה, בתקציב נפרד מערוץ 1.

סופה לנדבר: אם היו מרשים לערוץ 33 לעשות פרסומות, זה היה עוזר?

חנה מיצקביץ': אני חושבת שזה היה מאוד מבורך.

סופה לנדבר: מי צריך לתת את האישור לכך?

חנה מיצקביץ': צריך לעשות שינוי בחוק.

חנה מיצקביץ': אם אנחנו מדברים כבר על מצוקת תקציב, אני חושבת שרשות השידור נמצאת במצוקת תקציב מאוד גדולה.

חנה מיצקביץ': הקיצוצים שאתם מדברים עליהם הם מאוד כואבים, ואין לרשות ברירה אחרת.

חנה מיצקביץ': אם היו מאשרים לעשות פרסומות בערוץ 33 וגם בערוץ 1, לפחות בשידורי הספורט, זה היה מאוד עוזר.

חנה מיצקביץ': זה היה נותן לנו אפשרות להגדיל את התקציב שלנו, וגם לספק את הצרכים של האוכלוסיה.

חנה מיצקביץ': אני חושבת שזו פעולה שאתם צריכים לדאוג לה, כי זה צריך לעשות על ידי שינוי בחוק רשות השידור.

חנה מיצקביץ': זו תהיה פעולה מאוד מבורכת, היא לא תפגע בציבוריות הערוץ, כי זו תהיה פרסומת מוגבלת, אבל היא בהחלט תאפשר לנו להנות מתקציב נוסף שיבוא לטובת האוכלוסיה.

יואב הס: יש סיבה למה לא לעשות את זה?

חנה מיצקביץ': מפני שהיום החוק אוסר עלינו לעשות את זה.

חנה מיצקביץ': לכן צריך להיות שינוי בחוק.

אלכסנדר צינקר: זה דבר בעייתי.

חנה מיצקביץ': שינוי בחוק זה לא דבר בעייתי.

חנה מיצקביץ': אני חושבת שהיום כולם מבינים שצריך לעשות את זה, ושזה לא פוגע בשום ערוץ מתחרה.

חנה מיצקביץ': גם ערוץ 2 הביעו את דעתם שזה לא יפגע בהם, ואני חושבת שזה תלוי בכם להוביל את הנושא הזה.

נעמי בלומנטל: לא התעסקנו בזה, וטוב שיש כאן חברי כנסת מוועדת הכספים שעוסקים בנושא הזה, כי זאת שאלה מאוד עקרונית האם ערוץ ציבורי צריך גם לעסוק בפרסומות, אבל אין ספק שמה שמסתמן פה לפחות, הוא שאם מדינת ישראל נותנת רשיונות לערוצים יעודיים, אם זה ערוץ שמדבר בשפות אחרות שהן לא עברית, אפשר יהיה לחייב אותם בבסיס, בחוק או בתקנות, שהם יצטרכו להקצות כך וכך מזמנם לשפה זו או אחרת, ולקבוע להם משימות מיוחדות שקשורות גם לעולים החדשים.

נעמי בלומנטל: אני תוהה האם זה דבר שהוא אפשרי, והייתי רוצה להציע אותו, במסגרת מה שאנחנו שומעים כאן בוועדה.

נעמי בלומנטל: אנחנו מנסים לחלוב עוד את הפרה הזאת של הערוץ הציבורי, לכיוון של העולים החדשים, שזה לגיטימי, וזו חובתנו ואני מקווה שגם זכותנו, אבל מעבר לזה הייתי רוצה לבדוק את האפשרות לגבי משימות שאנחנו יכולים לבקש מהערוץ, או שהממשלה או ועדה ציבורית יכולה להנחות את אותו ערוץ ציבורי לגביהן.

נעמי בלומנטל: אם לערוץ הזה יהיו רק שיקולים כלכליים, ולא יקבל שום חובות מצד הציבור, אז חבל על הזמן, כי הוא יכול לשדר כל היום טלנובלות בשפה הרוסית, למשל, ולא נראה חוץ מזה שום דבר.

נעמי בלומנטל: מה לגבי עולים אחרים, ממדינות אחרות, שדוברים שפות אחרות?

נעמי בלומנטל: מה לגבי איזשהו מידע בסיסי שאנחנו חושבים שכדאי שהם יקבלו על הנעשה בארץ, בכל מיני תחומים?

נעמי בלומנטל: אני חושבת שכדאי להעלות את הדברים האלה, וזה עלה כאן בוועדה.

נעמי בלומנטל: מר גרשון גרשון, בבקשה.

גרשון גרשון: אני חושב שמה שבא לידי ביטוי בדיון הזה, עד לרגע זה, הוא שלמעשה מתחילת גל העליה הגדול ב1989- מרוסיה, ועד עצם היום הזה, אין מדיניות שידור לעולים חדשים במדינת ישראל.

גרשון גרשון: אין מדיניות שקובעת את היעדים, את קהלי היעד, ואנחנו יודעים שהעליה היא מאוד מאוד מגוונת, וכמובן הפועל היוצא של זה הוא תקציבים.

גרשון גרשון: משנת 1996 אני מפיק את התוכניות בשפה הרוסית בחינוכית.

גרשון גרשון: ההפקות נקבעות על ידי משרד הקליטה, משרדים אחרים משתתפים, אבל כידוע כל משרדי הממשלה שותפים לתהליך העליה, וכל משרד מטפל באספקט שלו בעולים, ולא יתכן שבהיעדר מדיניות, כל התלונות מופנות למשרד הקליטה.

גרשון גרשון: משרד הקליטה מחלק את המעט שיש לו, להרבה צרכים, וזה אינו מספיק.

גרשון גרשון: בטלויזיה החינוכית, עד מאי 1999 הפקנו 280 תוכניות שעסקו גם בתרבות הרוסית וגם בחברה הישראלית.

גרשון גרשון: זה הביא את סדר היום של העולים למדינת ישראל, ואת סדר היום של מדינת ישראל לעולים.

גרשון גרשון: זה הביא את כל גיבורי התרבות הרוסית שביקרו בארץ, ויחד עם זאת גם את גיבורי התרבות הישראלית בהתהוותה, בלי שום מסננת.

גרשון גרשון: לפני שלוש שנים היה אסון המסוקים, ואנחנו הפקנו תוכנית בשפה הרוסית ערב לפני זה, שהיתה מיועדת לשידור ביום האסון.

גרשון גרשון: אנחנו זרקנו את התוכנית לפח, ושידרנו שעה בשידור חי, בפעם הראשונה בשפה הרוסית ברדיו רקע.

גרשון גרשון: חה"כ נודלמן היה אורח בתוכנית הזאת.

גרשון גרשון: נתנו אינפורמציה בזמן אמיתי לעולים החדשים, והחברה הישראלית לא יכולה להרשות לעצמה שמיליון עולים חדשים יהיו ניזונים ברגעים כאלה מהלוויינים הרוסיים.

גרשון גרשון: בהיעדר מימון הפסקנו את השידורים בשנה שעברה בחודש מאי.

גרשון גרשון: הצוות עדיין מוחזק בטלויזיה החינוכית, ואני חייב לציין שבניגוד למה שנשמע פה, אני עמדתי על זה שלתחקירנים, למפיקים, לאנשי הצוות, למנחים, ישולם שכרם כפי שנהוג בתחנה לגבי כל הצוותים האחרים, ולראיה, היום האנשים האלה, שממש עשו עבודה נפלאה, עובדים כמפיקים ב"ערב חדש" ובתוכניות אחרות בטלויזיה החינוכית, אבל עדיין הם מחכים למימון, כדי שנוכל להמשיך בשידורים.

גרשון גרשון: לאורך כל השנים היתה מדיניות נקוטה על ידי משרד החינוך, שהתקציב או המימון שמוקנה לחינוכית יהיה בדיוק כמו מה שמוקנה לערוץ 33.

גרשון גרשון: בשנת 1999, בחודש שבו ירדנו משידור, העלו בערוץ 33 תוכנית, ואנחנו מגלים פה, באדיבותה של היועצת המשפטית של רשות השידור, שבשנת 1999, המימון של משרד הקליטה לערוץ 33 היה מיליון ו900- אלף שקל, ולערוץ 23 שלנו, כפי שאמר מנכ"ל משרד הקליטה, 800 אלף, שמתוכם בזמן שירד השידור, שולמו רק 270 אלף.

גרשון גרשון: בשנה הזו הופר האיזון, ואנחנו קיבלנו כמעט מימון ל5-6- תוכניות, וזה דבר מאוד חמור, שמי שקובע את המדיניות עכשיו, חייב גם להתייחס אליו.

חנה מיצקביץ': לכמה זמן קיבלתם את הכסף?

גרשון גרשון: עד חודש מאי.

נעמי בלומנטל: מי מממן היום את החינוכית?

גרשון גרשון: תקציב המדינה, תקציב משרד החינוך.

דפנה וייס: תקציב שהולך ומתקצץ משנה לשנה.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, שזה תלוי בגישת שר החינוך לטלויזיה החינוכית.

נעמי בלומנטל: בתוך החינוכית כמה מזה מוקצב לעולים חדשים, כמה לילדים וכמה לוותיקים- -

גרשון גרשון: התוכניות בשפה הרוסית קיבלו מימון בתוספת לבסיס התקציב.

גרשון גרשון: בסיס התקציב נקבע על פי יעדי הטלויזיה החינוכית, ומה שהיא משדרת באופן שוטף.

גרשון גרשון: התוכניות לעולים נחשבו לתוכניות יעודיות, שהגיע להן מימון בתוספת לבסיס התקציב שבאה ממשרד החינוך.

נעמי בלומנטל: השאלה היא האם משרד הקליטה הוא זה שצריך לתגבר את משרד החינוך בתקצוב.

נעמי בלומנטל: אני חושבת, ונדמה לי שהשר שריד, שהיה חבר מאוד מסור כאן בוועדה, ער מאוד לצרכים של האוכלוסיה שמדברת ברוסית או אמהרית.

נעמי בלומנטל: אנחנו באים בכל דבר למשרד הקליטה, שיתגבר את המשרדים הקיימים.

נעמי בלומנטל: השאלה היא אם הפניה שלנו לא צריכה להיות לשר החינוך, שיגביר את תקציב החינוכית, ובתוך תקציב זה, לשידורים בשפות הזרות.

גרשון גרשון: הפניה שלנו היא גם אל משרד החינוך, ולראיה, ציין מנכ"ל משרד הקליטה שהמימון לתרגום ערב חדש לרוסית לשנת 2000 ימשיך עד חודש מרץ, בשיתוף עם משרד החינוך.

סופה לנדבר: מה המשכורת שמקובלת ברשות השידור?

גרשון גרשון: אני לא יודע, אני בחינוכית.

סופה לנדבר: כמה מקבל תחקירן בחינוכית, וכמה מקבל מפיק?

גרשון גרשון: תחקירן מקבל כחמשת אלפים שקל, כפרי-לאנסר, ומפיקים מקבלים שכר כמו שכר עובדי מדינה, לפי הדרגה שלהם.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: הגב' וייס, בבקשה.

דפנה וייס: חייבים להפריד את שני העניינים של אמהרית ורוסית, גם מהבחינה הזאת שהתוכניות ברוסית מופקות בתוך התחנה, וההפקה באמהרית היא הפקת חוץ שלנו, מתוך הרצון שצוות אתיופי יפיק את התוכנית, ולא אנחנו נפיק אותה עבורם.

דפנה וייס: סקר העמדות שציטט אותו קודם משה, הוא לא היה סקר צפייה בלבד, אלא הוא היה סקר עמדות.

דפנה וייס: היה מאוד חשוב לשמוע איך האוכלוסיה האתיופית מקבלת את התוכנית, ולא רק האם היא צופה בה, אלא האם היא אוהבת אותה.

דפנה וייס: צוות ההיגוי מורכב מאנשי מקצוע, שבלי משכורת נוספת מקדישים לזה מאמצים.

דפנה וייס: כל הנושא של פינות האיידס.

דפנה וייס: יחד עם משרד הבריאות משקיעים בזה הרבה מאמצים, ולא הייתי מציעה לזלזל, לא במאמצים ולא בתוצאה.

דפנה וייס: השתתפתי בישיבה מאוד דומה שעסקה בנושא הזה לפני שנה, ואנחנו עלינו עם התוכנית הזאת במאי 1997, ומאז בעצם לתוכנית הזאת אין אבא ואמא.

דפנה וייס: יש לה אבא ואמא רוחניים מאוד חזקים בדמות הטלויזיה החינוכית, שפשוט מאמינה באופן מוחלט בחשיבות התוכנית הזאת, אבל אין אף גוף אחר שלוקח על עצמו אחריות מלאה על התקצוב שלה.

דפנה וייס: כשבוריס אמר שהם יתנו בשנת 2000 את אותו כסף שהם נתנו בשנת 1999, גם בשנת 1999 הכסף הזה לא הספיק.

דפנה וייס: זאת הבעיה, אנחנו בעצם בתת-תקצוב מהתחלה.

דפנה וייס: יש לנו כאן טבלאות שמוכיחות את זה שהטלויזיה החינוכית, על גבה השבור והמרוסק, כשהמטלות החינוכיות הן גדולות ורבות, אנחנו סוחבים גם את התוכנית באמהרית.

דפנה וייס: זה דבר שהוא בלתי אפשרי, וזה כולל מאבקים בלתי נגמרים עם החשבית שלנו, כי כידוע לכולם היא עובדת של משרד האוצר, ולא עובדת של משרד החינוך, וערכים חינוכיים הם לא בראש מעייניה.

דפנה וייס: הדבר הזה צריך להפתר, וכאן אני מבקשת מהוועדה להכנס.

נעמי בלומנטל: איך את חושבת שזה אמור להפתר?

נעמי בלומנטל: לפי דעתי, אם הטלויזיה החינוכית היא באחריות שר החינוך, אז שר החינוך צריך להתייחס לכל מה שקורה בטלויזיה החינוכית, וזה כולל את העולים החדשים, ולא בהכרח הוא צריך לפנות למשרד הקליטה כדי לקבל על זה סיוע.

נעמי בלומנטל: זה עניין של סדר עדיפויות שיש לו, ואנחנו נפנה אליו בעניין הזה.

דפנה וייס: נכון, בדיוק, ובזה אני באמת רוצה את עזרתכם.

דפנה וייס: היום משתתפים במימון התוכנית הזאת גופים רבים ומכובדים, ובכל זאת היא עדיין נמצאת בתת-תקצוב, כשהעלות של כל תוכנית היא נמוכה למדיי.

דפנה וייס: מישהו, ואני מוכנה מבחינתי שזה יהיה כל אחד, צריך לקחת אחריות על עצמו, ולהגיד שלתוכנית באמהרית יש חשיבות מוחלטת למדינת ישראל, ומדינת ישראל לוקחת את זה על עצמה.

דפנה וייס: אני חולקת כאן על בוריס, ואני לא חושבת שהמדינה תוכל להתחמק כאן אי פעם מאחריות, כי אני לא רואה את הגורמים המסחריים שיעמדו בתור להרים תוכנית באמהרית.

דפנה וייס: אנחנו קוראים לוועדה לעזור לנו למצוא את האבא של התוכנית הזאת.

דפנה וייס: מבחינתי זה יכול להיות משרד ראש הממשלה, משרד החינוך, משרד הקליטה, משרד שאומר שהתוכנית הזאת תמשיך ותתקיים.

דפנה וייס: בקשר לדמי הזיכיון שהוזכרו קודם, הטלויזיה החינוכית משלמת מדי שנה לרשות השניה סך של 20% מהתקבולים שלה על מכירת פרסומות.

דפנה וייס: הבעיה היא שגם התוכנית הזאת, שאנחנו לא מוכרים עליה אפילו פרסומת אחת, ומבחינתנו היא חצי שעה אבודה בעצם, וממניעים ציוניים גרידא אנחנו משדרים אותה, גם לתוכנית הזאת, על כל הכספים שאנחנו מקבלים ממשרדי הממשלה השונים ומהקרנות והעמותות, חייבים לשלם את 20% האלה.

דפנה וייס: בעיניי זה אבסורד.

דפנה וייס: ניסינו בזמנו לפנות לשר החינוך.

נעמי בלומנטל: ורה ידידיה מערוץ 33, בבקשה.

ורה ידידיה: אני מייצגת את הערוץ, אבל אני לא בתפקידם של בראל, אלא אני רק עורכת ראשית של התוכנית.

ורה ידידיה: התקציב החודשי של התוכנית שלנו, פעמיים בשבוע, הוא 25 אלף שקל לחודש, לתשע תוכניות.

ורה ידידיה: זה תקציב רשמי.

ורה ידידיה: אם נופלת תוכנית, אנחנו לא מקבלים שכר.

ורה ידידיה: אנחנו ש"ת, שזה עבדים של רשות השידור.

ורה ידידיה: ש"ת זה לא משכורת ולא תנאים, אלא פר-תוכנית.

ורה ידידיה: אני מרוויחה כעורכת ראשית, כמפיקה וכתחקירנית 400 שקל לתוכנית.

ורה ידידיה: אני מגישה חשבונית, ומזה מורידים לי מס הכנסה, ביטוח לאומי, וכל דבר כחוק.

ורה ידידיה: אנחנו עושים תוכנית, לדעתי ברמה טובה.

ורה ידידיה: באולפן שלנו אני אפילו לא יכולה להושיב ארבעה אורחים לדיון, כי אין לי אפשרות.

ורה ידידיה: אין לי תאורה, ואני לא יכולה להביא אורח בבגד כחול או תכלת, כי הרקע שלנו מיושן.

ורה ידידיה: אלה התנאים בהם עובדת התוכנית ברוסית, ואתם עומדים לסגור אותנו בסוף מרץ.

ורה ידידיה: אני מבקשת להתייחס לזה בכובד ראש, ולפחות לא לסגור אותנו, כי ברגע שיסגרו אותנו, יהיה מאוד קשה להחזיר אלינו את האנשים.

ורה ידידיה: אנחנו עובדים ארבע שנים, עשינו 400 תוכניות.

ורה ידידיה: כל שנה אני נאבקת על כך שאת התוכנית הזאת יתחילו לתקצב.

ורה ידידיה: מנהל הערוץ שלנו מוסיף כל שנה סכום כמעט כפול.

ורה ידידיה: הוא מוכן להחזיק את זה אם הוא יקבל תקציב ממשרד הקליטה, ולספוג את זה.

נעמי בלומנטל: למעשה עולה מן הדברים שנאמרו כאן, שאין שום מדיניות ברורה, ושאנחנו מוצאים את עצמנו בכל פעם עושים טלאי על טלאי, ויש בזה באמת עוול נוראי, לכל העובדים שהם עולים חדשים וקשורים לשפות השונות.

נעמי בלומנטל: גם חיים משכר לא שכר, וגם צריכים לדאוג ממה יחיו מחר.

נעמי בלומנטל: לא יתכן שהמצב הזה ימשיך לאורך שנים.

יורי שטרן: אנחנו פה בשידור חוזר כל שנה, והסיבה היא פשוטה.

יורי שטרן: זה לא סתם עוול ליוצרים ולמאזינים.

יורי שטרן: אנשים שאינם דוברי עברית הם ילדים חורגים לטלויזיה הישראלית, למרות שהם משלמים את כל האגרות.

יורי שטרן: המדינה חייבת להם שירות שעבורו הם משלמים.

יורי שטרן: זאת צריכה להיות נקודת המוצא שלנו.

יורי שטרן: זה מלאכותי לגמרי שמשרד הקליטה נאלץ בכל פעם לממן את זה, כי רק חלק מהדברים צריכים להיות במימונו, וכל היתר, הטלויזיה החינוכית, רשות השידור, הרשות השניה, הם חייבים לממן את זה מכספם, בהתאם לתעריפים המקובלים בטלויזיה הישראלית, ולא יישאר מצב לא תקין לגמרי, שהאנשים האלה נתונים לחסדיהם של גורמים מקריים, כשבסוף זה מתגלגל לפתחו של משרד הקליטה, כשהמנדט שלו נגמר לגבי רוב האנשים האלה.

יורי שטרן: אני חושב שהעמדה צריכה להיות עקרונית.

יורי שטרן: אי אפשר לזלזל במיליון יוצאי ברית המועצות, שמתוכם 400 אלף לא יודעים עברית, וב50- או 60 אלף יוצאי אתיופיה שלא יודעים עברית.

יורי שטרן: זו חובה מול האזרחים, לא מול העולים.

נעמי בלומנטל: מר בוריס מפציר, בבקשה.

בוריס מפציר: אני רוצה להתייחס בקצרה לכל השאלות שנשאלו כאן.

בוריס מפציר: ראשית כל, לגבי התוכנית באמהרית.

בוריס מפציר: אני חושבת שצריך לומר תודה לטלויזיה החינוכית, שעם כל הקשיים, הם הפקיעו חצי שעה בערוץ 2, כדי לשדר את התוכנית באמהרית.

בוריס מפציר: אני חושב שהיתה בעיית התחשבות.

בוריס מפציר: אין ביכולתם לפתור את בעיית האגרה.

בוריס מפציר: הם לקחו חצי שעה מאוד יקרה והעבירו אותה לתוכנית שמבחינתם היא צריכה להגיע לכל פינות הארץ, ועל זאת מגיעה להם תודה.

בוריס מפציר: לגבי הסוגיה של מי צריך בכלל לעסוק בטלויזיה.

בוריס מפציר: אנחנו כמשרד הקליטה עוסקים בזה, כי אין מי שיקבל את הכדור, אבל באמת אני חושב שיש מספיק גורמי שידור, ויש דבר אחד שמקומם אותי.

בוריס מפציר: אני אומר את זה באופן פרטי כבוריס מפציר, ולא כמנכ"ל.

בוריס מפציר: אני לא יכול לשמוע שתוכניות ברוסית ובאמהרית הן לא תוכניות בסיס, לא מיינסטרים, אלא מעין הטבה שעושים למישהו תמורת תשלום.

בוריס מפציר: אני לא רוצה לומר שזה אפילו מצלצל רע.

בוריס מפציר: אני אומר את זה בכאב.

בוריס מפציר: אני חושב שמספיק בגרנו כדי להבין שבשנת 2000 אנחנו לא יכולים להתייחס לתרבויות המוצא, כאילו הן לא שייכות למיינסטרים, ובזה אני מסיים את הפרק האישי שלי, וחוזר לעניין הכללי.

בוריס מפציר: נשאלה השאלה על ידי חבר הכנסת אדלשטיין לגבי מי צוותי ההפקה.

בוריס מפציר: מבחינתנו ברור שמי שצריך לעבוד בתוכניות האלה הם עולים חדשים.

בוריס מפציר: יש רבים מאוד שהם מובטלים, ואני לא רוצה להיות במצב של שאלת האינסולין, האם אני צריך להעדיף צוות מובטל של החינוכית, על צוות מובטל של מרה, על צוות מובטל של 33, על עוד מובטלים במאים שמסתובבים בחוסר עבודה.

בוריס מפציר: אני חוזר ואומר, אין לנו אפשרות סבירה לרצות את כל התוכניות.

בוריס מפציר: גם כאשר נשאלה השאלה למה העדפנו - כל הנתונים הם גלויים.

בוריס מפציר: הטלויזיה החינוכית קיבלה תקציב, לא מימשה אותו, היה רצף במימון משרד הקליטה לערוץ 33 בתוכנית שנקראת "סיבודניה היום" שורה היא העורכת שלה.

בוריס מפציר: אגב, הוחלט מראש שתוכנית "צה"ל היום" הועלתה לשנה אחת.

בוריס מפציר: לגבי שנת 2000 נתתי לכם את כל הנתונים.

בוריס מפציר: למרות שלא ציפיתי שנצטרך לדון בסוגיה הזאת, משרד הקליטה מחפש לדעתי אפגריידינג.

בוריס מפציר: אנחנו באמת רוצים לקחת מפה ומשם, ולבנות תוכנית יומית, מתוך אמונה שזה יותר נכון, יותר תקשורתי, כל עוד שאנחנו צריכים לטפל בכל הנושא.

בוריס מפציר: אין לנו שום אמצעים לעשות שתיים או שלוש תוכניות.

בוריס מפציר: אנחנו חיים בעולם הפלורליסטי, וכאשר אומרים לי בטלויזיה שצריך לשמור על ההחלטות הקודמות, אז שוב, מה זה החלטה קודמת?

בוריס מפציר: מרה?

בוריס מפציר: ויזוי?

בוריס מפציר: צה"ל היום?

בוריס מפציר: טלויזיה לא עובדת כך.

בוריס מפציר: טלויזיה צריכה לתת פתרון מקצועי הכי טוב לצופים שלה, ותוכנית יומית היא תוכנית שצריכה להיות בעיניי הכי טובה שאפשר לעשות.

בוריס מפציר: אם משמעות הדבר היא שאנחנו לא יכולים לקבל הצעות מערוצים שונים וחייבים להיות מקובעים למה שקיים, אז לא נעביר את הכסף.

נעמי בלומנטל: אבל אתם לא אלה שתחליטו, לפי דעתי.

נעמי בלומנטל: ברוסיה היה מישהו מלמעלה שמחליט מה יהיו התכנים.

נעמי בלומנטל: ישנם גורמים מקצועיים לשם כך.

בוריס מפציר: אני במקרה, טיפ-טיפה מבין בטלויזיה.

בוריס מפציר: אנחנו צריכים לקבל הצעות מערוץ 33, מערוץ 23, מערוץ 1 ומערוץ אחר.

בוריס מפציר: על פי ההצעות נבקש אלטרנטיבות.

בוריס מפציר: מי שצריך לשכנע אותנו זה הערוץ שמגיש.

בוריס מפציר: לא אנחנו נחליט מי ואיך.

בוריס מפציר: יש מבחני בד, יש מבחני צבע.

בוריס מפציר: תפקידנו, אם אנחנו כבר מממנים, זה לממן את התוכנית הכי טובה.

בוריס מפציר: כך קרה עם התוכנית באמהרית, שהיו לה כמה אלטרנטיבות.

בוריס מפציר: אני לא רוצה לפגוע אישית באף אחד, אבל כולם צריכים להבין שאם עולה דבר חדש לאויר, אז הכל נקבע מחדש, כי כך זה בתקשורת.

בוריס מפציר: כל עוד שאין לנו תחליף, אמרתי ליוסף בראל, מה שקיים מבחינתנו, ממשיך להתקיים.

בוריס מפציר: ברגע שתעלה תוכנית חלופית, שיכולה להיות בערוץ 33 או 23, אז אנחנו לא נוכל להחזיק תוכניות נוספות.

בוריס מפציר: אני חושב שהכיוון שלנו נכון ובריא.

בוריס מפציר: כל עוד שאין תחליף, אנחנו לא פוגעים בתוכנית "סיבודניה" שמשודרת פעמיים בשבוע.

בוריס מפציר: הבטחתי ליוסף בראל שנעדכן אותו עד סוף פברואר.

בוריס מפציר: אם עד סוף פברואר לא יהיה לנו מענה, אנחנו נקבע איתו את הפעימה הבאה להבטחת מימון התוכנית.

נעמי בלומנטל: בדבריך נשמעו דברים שלדעתי אתה צריך לחזור בך מחלקם.

נעמי בלומנטל: משרד הקליטה, כמשרד ממשלתי, לא יכול לומר: אנחנו נותנים את הכסף, אנחנו נקבע מה יהיה.

נעמי בלומנטל: זה מאוד מסוכן.

בוריס מפציר: לא אמרתי את זה.

נעמי בלומנטל: זה מה שמשתמע מדבריך.

בוריס מפציר: אמרתי דבר פשוט וברור.

בוריס מפציר: אנחנו רוצים תוכנית יומית וביקשנו הצעות.

נעמי בלומנטל: לא אתם תקבעו.

נעמי בלומנטל: לשם כך יש רשות, ישנם פרנסי ערוץ 23, יש להם ועדות מקצועיות.

בוריס מפציר: אנחנו מבקשים הצעת תקציב.

בוריס מפציר: היה ונראה שגוף אחד מציע שני מיליון שקל, והשני ארבעה מיליון שקל, אני אתקדם עם מי שמציע שני מיליון ואבקש ממנו לתת לי פורמט.

בוריס מפציר: אם מותר לי לומר, בתור פקיד, אם שמעתי מגבלה אחת ויחידה שאתם ביקשתם, שבתוכנית מסויימת אתם לא יכולים לגעת, זה בדיוק הגרסה ההפוכה שכבוד יושבת הראש אמרה לי עכשיו.

בוריס מפציר: אני לא קובע מי הצוות ומי ינחה, אני מבקש הצעת תקציב, ולצערי יוסף בראל לא כאן, בטלויזיה החינוכית יודעים את זה, לא נכנסתי איתם לוויכוח על פורמט.

בוריס מפציר: ביקשתי רק הצעת תקציב.

בוריס מפציר: אותו דבר ביקשתי מבראל וקיבלתי.

בוריס מפציר: ביקשתי מעוד גורם אחד.

בוריס מפציר: נקבל הצעת תקציב ונבחר איפה אנחנו יכולים לעמוד.

בוריס מפציר: אני רוצה להדגיש, אין מבחינתנו לא העדפה, לא בחירה, לא פסילה.

בוריס מפציר: זה לא תפקידנו.

בוריס מפציר: אבל אם נאלצנו לממן תוכנית מסוג זה, ואם אתם אומרים שאסור לגעת במצב הקיים, כי הוא הכי טוב, אז אקבל את פסיקתכם.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שמבחינת נוהל תקין, ומה שלממשלה מותר או אסור לעשות, ולשם כך ממשלה נבחרת, הממשלה יכולה לומר שלפי המדיניות שלה מגיע לעולים לקבל כל יום שעת שידור.

נעמי בלומנטל: יבואו כל הערוצים השונים, ויציעו לנו את התוכניות, ועל זה אפשר לדבר, אבל לא לומר שאם ערוץ זה יציעו בארבעה מיליון, ואלה בשני מיליון, זה לא.

נעמי בלומנטל: לדעתי נכנסת יותר מדי לפרטים שאמורים להיות בתוך התוכניות.

נעמי בלומנטל: אתה, כמשרד הקליטה, יכול לומר שאתה רוצה לראות במסכים של מדינת ישראל לפחות שעה אחת ביום לעולים חדשים.

בוריס מפציר: אבל זה מה שאני עושה.

נעמי בלומנטל: נכנסת יותר מדי לפרטים, כי אתה בוחר מי שיותר טוב לדעתך.

אלכסנדר צינקר: הוא חייב להגיד שיש לו סכום מסויים.

דוד מהרט: צריך פרמטרים, ועל פי הפרמטרים כולם בונים הצעה.

בוריס מפציר: אני חושב שפה צריך לא לעבור את הקו הדק.

בוריס מפציר: ההצעה היא אחידה.

בוריס מפציר: אתם רוצים להשאר במצב הקיים ולא לעשות שום שינוי?

בוריס מפציר: ואז אנשי החינוכית ועוד ערוץ שואלים למה אני מממן רק את ערוץ 33.

בוריס מפציר: אני צריך לתת מימון, והסכמתי לכך.

בוריס מפציר: אני יכול לממן או את הקיים, או משהו יותר טוב.

בוריס מפציר: הפנינו הצעה אחידה: הבו לנו הצעת תקציב.

בוריס מפציר: יש אנשים שקיבלו אותה.

בוריס מפציר: כשהם יתנו את ההצעה, אם מישהו מציע שני מיליון והשני ארבעה מיליון, מה אני צריך לעשות?

דפנה וייס: אם הם משלמים לה 400 שקל לתוכנית, אז אולי באמת לארבעה מיליון.

בוריס מפציר: אם הולכים לארבעה מיליון, בודקים מה נותנים תמורת ארבעה מיליון.

בוריס מפציר: יכול להיות שארבעה מיליון נותנים תוצאה הרבה יותר טובה.

בוריס מפציר: אחד משניים, או שמבקשים שמשרד כלשהו ייתן מימון, ואני לא מכיר מערכת ממשלתית שנותנת מימון, ולא בודקת מה היא מקבלת תמורתו.

בוריס מפציר: אין דבר כזה.

בוריס מפציר: יכול להיות שצריך ללכת לארבעה מיליון, אבל צריך לבדוק מה התמורה.

נעמי בלומנטל: הטענה שלי היא שהמדינה יכולה להחליט שהיא רוצה שעת שידור, אבל לא איזה סוג.

נעמי בלומנטל: אתם לא תהיו הצנזורה בגלל שאתם נותנים את הכסף.

נעמי בלומנטל: הכסף הוא שלנו.

נעמי בלומנטל: אנחנו משלמים מסים.

סופה לנדבר: אם יש סכום מסויים במשרד זה או אחר, והוא לא מספיק, כנראה שצריכים לשנות קודם את החוק, להגדיל את התקציבים לפי פרופורציה, ומחר להגיע לוועדת הכספים עם דרישה מחברי הסיעה להצביע נגד, מפני שרשות השידור לא מקצים תקציבים.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: אני קוראת את החלטות הוועדה: אנחנו מברכים את משרד הקליטה על החלטתו שלא לקצץ בתקציבים שהעביר לרשות השידור ולשידורים בשפה הרוסית, והתקציב לתוכנית באמהרית בטלויזיה החינוכית.

נעמי בלומנטל: הוועדה מברכת על הודעתו של מנכ"ל משרד הקליטה על כוונת משרדו לקיים רצועת שידור יומית בשפה הרוסית עבור העולים, כמו גם העלאת תוכנית שבועית נוספת בשפה הרוסית, למרות הקשיים שעומדים בפניהם.

נעמי בלומנטל: הוועדה קוראת לחברי הכנסת, חברי ועדת הכספים, להצביע נגד אישור תקציב אגרת הטלויזיה של רשות השידור, אלא אם כן הובטח כי לא יהיו קיצוצים לשידורים לעולים ברדיו ובטלויזיה.

סופה לנדבר: לא, אלא אנחנו דורשים תקציב הולם, בפרופורציה לעולים.

חנה מיצקביץ': אם לא יאשרו את התקציב של רשות השידור, היא לא תוכל לגבות את האגרה.

יורי שטרן: אין בעיה.

יורי שטרן: אם רשות השידור מעיזה כל שנה לפגוע בתוכניות האלה, שלא תפעל.

יורי שטרן: איך אפשר לשלם לאנשים 400 שקל לתוכנית?

ורה ידידיה: אני מקבלת 400, אחרים מקבלים 175 שקל.

יורי שטרן: רשות השידור מתנהגת פה כבעלת עבדים.

נעמי בלומנטל: אם כך, לא רק שלא יהיו קיצוצים, אלא יתוגברו התקציבים.

נעמי בלומנטל: הוועדה קוראת לשר החינוך והתרבות להכיר בחשיבות השידורים לעולים, ולהקציב תקציב המיועד לשידורים אלו בטלויזיה החינוכית.

נעמי בלומנטל: נפנה לשר התקשורת להביא לכך שבערוץ היעודי יהיה ביטוי לעליה ולקליטה, ויינתנו כמה הנחיות, כמו שיש הנחיות לערוץ השני בכלל.

יואב הס: מה עם רצועת השידור היומית באמהרית?

נעמי בלומנטל: יש גם בבוכרית ובשפות אחרות.

נעמי בלומנטל: יש עוד עליות.

נעמי בלומנטל: אנחנו נתגבר, אנחנו רוצים עוד תוכניות.

משה מהרט: ברשות השידור, למעט מה שיש ברדיו, אין שום שידור לקהילה האתיופית.

נעמי בלומנטל: אוסיף את זה בהחלטה.

נעמי בלומנטל: הוועדה קוראת לממשלה לגבש מדיניות שידור לפילוחים השונים באוכלוסיית העולים, על פי צרכיהם, על מנת שהשידורים לעולים לא יפעלו על פי קפריזה זו או אחרת של משרד זה או אחר.

נעמי בלומנטל: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.