ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 15, 1999-11-01 12:00

נעמי בלומנטל: בוקר טוב.

נעמי בלומנטל: צהרים טובים.

נעמי בלומנטל: אנחנו הזמנו את שר העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי ישי, בקשר להרבה מאד נושאים, אבל אולי הנושא הבוער ביותר היום זה בעיית האבטלה.

נעמי בלומנטל: אגב, אתמול היינו בדימונה והמצב קשה מאד בכל רחבי הארץ.

נעמי בלומנטל: אף אחד לא בדיוק אשם בזה, אבל אנחנו בהחלט רוצים למצוא בכל זאת דרכים להתקדם קצת, כדי שתהיה פחות אבטלה.

נעמי בלומנטל: נמצא אתנו גם יושב ראש מרכז השלטון המקומי, מר עדי אלדר, ראש העיר נצרת עילית שהוא גם האחראי על נושא הקליטה בשלטון המקומי, מר מנחם אריאב, ראש עיריית רחובות מר שוקי פורר, שאנחנו שומעים בעירו שוב ושוב במיוחד את הבעיות בקרב עולי אתיופיה - ככה נדמה לי שברחובות אין כמעט בעיות - יש לכם גם מעט עולי תימן שטיפלנו בהם ויש לנו גם איזו שכונה שם שאנחנו מטפלים בה, אבל הבעיות הן בעיקר בקרב שכונה מסוימת ברחובות וכבר היינו שם בסיור.

נעמי בלומנטל: ראש עיריית קריית מלאכי, מר ליאור קצב, שנשאר בכותרות, לא כי הוא רוצה להיות בכותרות.

נעמי בלומנטל: אני בטוחה שאתה כבר חולם לרדת מן הכותרות ובלבד שקרית מלאכי תהפוך לעיר משגשגת ובוא נהיה אופטימים שאמנם כך יהיה.

נעמי בלומנטל: הישיבה היום מתמקדת בממצאים חמורים שפורסמו על ידי מרכז השלטון המקומי והצביעו על אחוז מדהים של אבטלה בקרב עולים מאתיופיה.

נעמי בלומנטל: אגב, היסב את תשומת לבי מכון ברוקדייל – מי נמצא כאן ממכון ברוקדייל?

נעמי בלומנטל: פרופסור ז'אק חביב, המומחה הגדול – לכך שהנתונים לא מדויקים כי יש טעות סטטיסטית.

נעמי בלומנטל: אתה תוכל להסביר לאחר מכן מהי ואני מבינה שזו טעות גדולה מאד.

נעמי בלומנטל: לפי מחקר שנעשה לא מזמן דרך מכון ברוקדייל לשנת 1998, שחקר את אותו נושא לגבי הורים של נערים המטופלים מקרב הקהילה, הנתונים היו שונים ואני משערת שגם לכם, משרד העבודה והרווחה, ומר דימרי, שממונה על הנושא במשרד העבודה והרווחה, יש נתונים אחרים ממה שהתפרסמו.

אליהו ישי: זה לא יעשה את התמונה וורודה כל כך, אבל לפחות שיהיה בפרופורציה הנכונה.

נעמי בלומנטל: בדיוק.

נעמי בלומנטל: הוא שרציתי לומר, שלעומת נתון של 77% של אבטלה בקרב העולים מאתיופיה, התמונה לא תהיה כל כך שחורה, אבל הייתי אומרת שהיא אפור כהה מאד.

נעמי בלומנטל: המצב הוא רע מאד.

נעמי בלומנטל: אני אסיים בזה את דברי כי כולם, הייתי אומרת, ממהרים ולכן אני אתן את רשות הדיבור כמובן, לשר, ליושב ראש מרכז השלטון המקומי, לראשי הרשויות קודם לכן ובוודאי לחבר הכנסת גנדי ריגר.

נעמי בלומנטל: אבל נצטרך מאד להצטמצם.

נעמי בלומנטל: אנא תצטמצמו בדבריכם כדי שנוכל להספיק את המירב.

נעמי בלומנטל: מתוך הפעילות הענפה מאד של הועדה, גם בתוך השטח, הייתי רוצה לומר שברור שיש שתי בעיות עיקריות שמתקשרות לעלייה בכלל.

נעמי בלומנטל: האחת היא דיור, שזה לא הקטע שלכם, אם כי כל הנושא של שיקום שכונות מתחבר אליכם והוא משמעותי ביותר והנושא השני הוא אבטלה.

נעמי בלומנטל: הכשרה מקצועית ואבטלה.

נעמי בלומנטל: אין מה לדבר: אם היינו פותרים, לא בקלי קלות, אבל אם היינו פותרים את שתי הבעיות האלה, גמרנו כמעט את הבעיות של העלייה בארץ.

נעמי בלומנטל: כי יש לנו עלייה מצוינת, עולים מצוינים, ומאד התקדמנו בזכות העלייה הזאת, אבל אנחנו חייבים גם לענות למצוקות שקיימות.

נעמי בלומנטל: אז בבקשה.

נעמי בלומנטל: אולי, כבוד השר, תהיה אתה ראשון הדוברים, אם אתה רוצה?

נעמי בלומנטל: כמה דברי הקדמה לפני שאתה שומע את השטח או אתה מעדיף לשמוע קודם?

אליהו ישי: אני מעדיף לשמוע קודם כל את הצוות של המשרד, את מנכ"ל שרות התעסוקה ואת מנהל האגף ולאחר מכן אני אוכל להתייחס.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: מר עדי אלדר, אתה תהיה ראשון הדוברים.

נעמי בלומנטל: תיתן לנו את התמונה שמצטיירת בשלטון המקומי ואתם תשיבו על כך.

עדי אלדר: רבותי, אנחנו, ראשי הרשויות, פשוט חושבים שאי אפשר לטאטא בעיות מתחת לשטיח.

עדי אלדר: זה לא הולך.

עדי אלדר: אם אנחנו באים ואומרים שלא קיימת בעיה בקליטת העדה האתיופית במדינת ישראל, אנחנו נעשה שקר בנפשנו.

עדי אלדר: הבעיה שרירה וקיימת.

עדי אלדר: אני, גברתי היושבת ראש, לא צובע את זה בשום צבע.

עדי אלדר: אני אומר לך כיושבת ראש הועדה: אני שמח שאת מקיימת ישיבה כזו בהשתתפות שר העבודה והרווחה, שאני בטוח שהוא נותן משקל רב לנושא הקליטה.

עדי אלדר: כי נושא קליטה הוא לא בתחום של משרד אחד בלבד.

עדי אלדר: אם היינו רוצים לעשות פה באמת דיון יסודי על העדה האתיופית, היה צריך להיות פה שר החינוך, כי זה קשור לחינוך, היתה צריכה להיות פה שרת הקליטה.

עדי אלדר: אני יכול להצביע על שורה של משרדים שכל אחד בתחום שלו נוגע בנושא קליטת העדה האתיופית.

עדי אלדר: לעצם העניין, הויכוח הוא לא אם אנחנו צודקים באחוז זה או אחר.

עדי אלדר: לנו היו נתונים שקיבלנו אותם דווקא ממקור ממשלתי ואני אמרתי שעם הנתונים האלה אנחנו צריכים לצאת ולשים את הבעיה על השולחן.

עדי אלדר: יושבים פה ראשי ערים, במיוחד ליאור קצב מקריית מלאכי.

עדי אלדר: אולי אחר כך הוא ידבר ויצביע על בעיות שונות במה שאנחנו צריכים לעשות בקליטת העדה האתיופית.

עדי אלדר: אולי כמי שבעצמו גדל במעברה במדינת ישראל בילדותו וחווה, כילד, את כל הקליטה של משפחתו והעדה שלי במדינה בשנת 1951, אני רגיש לעניין.

עדי אלדר: אני חושב שהמדינה לא עושה מספיק לנושא קליטת העדה האתיופית במדינת ישראל.

עדי אלדר: נתחיל קודם כל בתחום החינוך.

עדי אלדר: זה נושא היסטורי.

עדי אלדר: היו צריכים לאשר לפתוח את החינוך על כל זרמיו בפני העדה.

עדי אלדר: לאו דווקא לכוון אותם לזרם מסוים, אלא לבוא ולהגיד: כל אחד לפי רצונו.

עדי אלדר: זה מבחינת האינטגרציה של העניין, כי כתוצאה מהחינוך נוצרו בתי ספר שרוב התלמידים בם היו מבני העדה האתיופית.

עדי אלדר: אז איזו אינטגרציה אנחנו יכולים לעשות, אם בתחום הבסיסי של הקליטה עושים בעצם איזו שהיא הפרדה מוסווית.

עדי אלדר: עוד לפני שהייתי ראש עיר, כמנהל מחלקת חינוך של כרמיאל, ניסיתי להלחם בתופעה הזו ודווקא חשבתי שטוב לפזר אותם.

עדי אלדר: זה כמו שבזמנו ניסו לעשות לנו כיתות מיוחדות, בשנות החמישים, לעדות המזרח.

עדי אלדר: אני בא ואומר, צריך ללמוד מהשגיאות שעשו אתנו.

עדי אלדר: קודם כל בתחום החינוך ואני יכול להמשיך בזה.

עדי אלדר: תחום שני הוא תחום העבודה.

עדי אלדר: בתחום זה היה צריך – וזה אני אומר לשר העבודה והרווחה.

עדי אלדר: אולי אתם עושים את זה ואנחנו לא יודעים – ליצור בבתי הספר, בהכשרות המקצועיות, מגוון גדול של מקצועות לבני העדה.

עדי אלדר: אולי אפילו בקורסים יותר ארוכים ממה שמקובל.

עדי אלדר: אם אנחנו באים ואומרים שקורס מסוים הוא חצי שנה, לתת לבני העדה אפשרות לשבת שם שנה ולעשות אפילו מכינה לקורס.

עדי אלדר: זה כן ייתן להם כלים להתמודד אחר כך, כי ההתמודדות שלהם, מול, למשל, העלייה מברית המועצות היא לא התמודדות שווה.

עדי אלדר: כולנו יודעים שזו לא התמודדות שווה.

עדי אלדר: לכן צריך לטפח פה את העדה.

עדי אלדר: לתת יותר.

עדי אלדר: להכניס אותם למעגל העבודה בצורה יותר רכה ממה שקורה היום.

עדי אלדר: יש עוד שורה של נושאים.

עדי אלדר: אולי תוך כדי דיון אני אוסיף.

עדי אלדר: אני רוצה לסיים בדבר אחד.

עדי אלדר: העדה האתיופית לא מפוזרת כהלכה במדינת ישראל.

עדי אלדר: כי מה שקורה, מפנים אותם או מכוונים אותם דווקא ליישובי מצוקה.

עדי אלדר: אם אנחנו – ואני מקווה שליאור קצב ירשה לי.

עדי אלדר: אתה מרשה לי?

עדי אלדר: – לוקחים ישוב כמו קריית מלאכי, שהוא בעצמו נמצא בהתמודדות על עצם קיום היישוב ומעמיסים עליו באחוזים ניכרים מבני העדה, שלדעתי היו צריכים להיקלט בהרצליה, ברעננה, במקומות מבוססים דווקא.

עדי אלדר: למה שולחים אותם דווקא לעיירות הפיתוח בקצוות, ששם ממילא יש בעיות מקומיות?

עדי אלדר: היה צריך ללכת מראש ולומר: בני העדה יקלטו בישובים חזקים במדינת ישראל.

עדי אלדר: שהיישוב ייקח על עצמו את הקליטה שלהם ולא להעמיס על יישובי פריפריה את הקליטה של העדה.

עדי אלדר: אנחנו גם רואים – נושא הקרוונים.

עדי אלדר: אני חושב, תקנו אותי אם אני טועה, שהם היחידים היום שיושבים בקרוונים.

עדי אלדר: אני לא מכיר עוד עדות שיושבות היום בקרוונים במדינת ישראל.

עדי אלדר: למה העדה האתיופית יושבת עדיין בקרוונים?

עדי אלדר: למה לא פותרים את הבעיות האלה?

עדי אלדר: צריך לעשות פה, רבותי, תוכנית כוללת, גם ממשלתית וגם עירונית.

עדי אלדר: גם עם הרשויות המקומיות.

עדי אלדר: לבוא ולבנות תכנית.

עדי אלדר: אני אשמח שאת, חברת הכנסת בלומנטל, כיושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, תיקחי על עצמך את הנושא ותובילי כמה משרדים ביחד.

עדי אלדר: לבד עם משרד מסוים זה לא ילך.

עדי אלדר: תודה בשלב זה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר לכם, לשבח את הוועדה בהקשר של מה שאמרת – אני אומר את זה בשני משפטים – בעבר, רצו להביא את בני הפאלאש מורה לבת חצור.

נעמי בלומנטל: נמצא כאן ויכול להעיד סגן יושב ראש המועצה של באר טוביה.

נעמי בלומנטל: אנחנו כאן בועדה יצאנו בצורה נחרצת.

נעמי בלומנטל: התחילו כבר לסדר את האתר לקראת עולי הפאלאש מורה שעמדו להגיע ואנחנו יצאנו בצורה נחרצת בועדה נגד זה.

נעמי בלומנטל: אני אמרתי אישית, אני לא אתן לאף עולה חדש שמגיע עכשיו מאתיופיה להגיע לבת חצור.

נעמי בלומנטל: הישובים בסביבה, קריית מלאכי, גדרה, יבנה, פשוט עמוסים והעולים שיושבים שם אומרים: אנחנו לא יכולים לקלוט יותר מבני העדה.

נעמי בלומנטל: כל מקומות העבודה, המעטים שבקושי היו, גם הם היו תפוסים.

נעמי בלומנטל: כתוצאה מהפעילות שלנו – חשוב שתדעו שבכל זאת גם לוועדת כנסת יש שיניים – העולים האלה עברו בחלקם ליש"ע ובחלקם לגבעת המטוס, שזו היתה הפעם הראשונה שירושלים קלטה עולים מבני אתיופיה.

נעמי בלומנטל: גם שם יש היום הרבה בעיות קשות, אבל עיריית ירושלים חזקה מספיק כדי להתמודד אתן.

נעמי בלומנטל: אני בהחלט מסכימה לקו שלך ואנחנו נמשיך בכוחות משותפים להוביל אותו.

נעמי בלומנטל: הייתי מבקשת מראש עיריית רחובות, מר שוקי פורר, לדבר.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

שוקי פורר: תודה רבה.

שוקי פורר: אני חושב שעדי אלדר התחיל בצורה יפה מאד ודיבר על שנות החמישים ועל ראשית המדינה הזאת.

שוקי פורר: אסור לנו לשכוח שאנחנו נועדנו ונולדנו במדינה הזאת לקלוט עלייה.

שוקי פורר: זה יסוד קיומה של המדינה הזאת.

שוקי פורר: את זה שוכחים לפעמים.

שוקי פורר: אנחנו חייבים לעשות מאמצים מוגברים בנושא קליטת עליית אתיופיה.

שוקי פורר: אם לא נעשה את זה, אין מה להחביא מתחת לשטיח, מר אלדר.

שוקי פורר: הבעיה צצה.

שוקי פורר: הפשיעה גוברת.

שוקי פורר: אנחנו מגיעים למספרים לא יאומנו בנושא פשיעה.

שוקי פורר: יושב פה סגן מפקד משטרת רחובות.

שוקי פורר: הוא יכול לספר לכם על חבורות פשע ועל פושעים בני שמונה ותשע שמסתובבים ברחובות רחובות ובקניונים ועוסקים בשוד.

שוקי פורר: אני מזהיר את כולנו.

שוקי פורר: אם לא ניקח את זה ברצינות רבה מאד, אנחנו עלולים לעמוד מול בעיה שלא נדע איך להתמודד אתה.

שוקי פורר: בעיית התעסוקה שאנחנו מדברים בה היום, היא חשובה ביותר.

שוקי פורר: היא חלק מהבעיה, אני מסכים עם מר אלדר.

שוקי פורר: הפתרון הוא פתרון כולל.

שוקי פורר: אבל בעיית התעסוקה היא מאד מאד חמורה.

שוקי פורר: אחוזי אי התעסוקה בקרב עולי אתיופיה, הם גבוהים ביותר.

שוקי פורר: מבהילים.

שוקי פורר: אב שאינו עובד במשפחה, אף אחד אינו עובד במשפחה.

שוקי פורר: אני לא מדבר על ההשפעה על מבנה המשפחה האתיופית, על השבר הנורא במשפחה האתיופית שקרה כתוצאה מזה שהאב אינו עובד, הפרנסה עוברת לילדים והילד הופך להיות הגורם הדומיננטי במשפחה.

שוקי פורר: זה שבר אדיר, שגורם להרבה מאד בעיות.

שוקי פורר: אבל בנושא התעסוקה אנחנו חייבים לעשות מאמץ מיוחד במקביל לנושא החינוך.

שוקי פורר: אני רוצה לומר לכם, רחובות אמנם נחשבת למקום חזק – עדי דיבר על ישובים חזקים וישובים חלשים – אבל כאשר מביאים מאות רבות של משפחות ומשכנים אותם בשכונה אחת, השכונה הזאת הופכת להיות שכונה אתיופית לחלוטין וזה מה שקרה בקריית משה ברחובות.

שוקי פורר: ברחובות יש היום למעלה מ 1200 משפחות אתיופיות.

שוקי פורר: למעלה מ 50% מהם בשכונה אחת, שכונת קריית משה.

שוקי פורר: אומרת לי יושבת ראש הוועדה, תדבר דברים קונקרטים.

שוקי פורר: תבקש דברים קונקרטים.

שוקי פורר: השר הוא בעל אוזן קשובה.

שוקי פורר: הוא יסייע.

שוקי פורר: אני אינני יודע ממה להתחיל, אדוני השר.

שוקי פורר: אינני יודע ממה להתחיל.

שוקי פורר: אני אולי אומר משהו באופן כללי.

אליהו ישי: יכול להיות שאני אוכל לעזור לך.

שוקי פורר: רחובות הגישה בקשה שנתמכה על ידי שר הבינוי והשיכון, לכלול את קריית משה בפרוייקט שיקום השכונות.

שוקי פורר: הנושא הזה עומד לעלות על שולחן הממשלה.

שוקי פורר: אני מבקש מאד את עזרתך, אדוני השר.

אליהו ישי: זה יבוא לממשלה?

שוקי פורר: כן.

שוקי פורר: זה אמור לבוא.

אליהו ישי: קיבלת ארבע אצבעות בממשלה.

שוקי פורר: תודה.

שוקי פורר: אני לא מדבר על תקציבים גדולים, אבל נושא שיקום השכונות נותן ריכוז של מאמץ אינטגרטיבי, מכל מיני מקומות, תיעול המאמצים לתוך נושא השכונה.

שוקי פורר: בנושא החינוך וההכשרה המקצועית, אני חושב שצריך לשים דגש.

שוקי פורר: אנחנו ברחובות פועלים בנושא של הכשרה מקצועית.

שוקי פורר: יש לנו כמה כיתות של יוצאי אתיופיה שפועלות, בעזרת משרד העבודה והרווחה, בנושא של הכשרה מקצועית.

שוקי פורר: צריך להגביר את זה.

שוקי פורר: התוצאות הן נפלאות.

שוקי פורר: זאת הדרך: חינוך, עבודה ופתיחת הדלתות של כל תושבי העיר.

שוקי פורר: רחובות נרתמה כולה כדי לקלוט את יהודי אתיופיה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לומר דבר אחד.

נעמי בלומנטל: ראש העיר מר פורר דיבר על עלייה בפשיעה, אפילו בקרב ילדים מבני העדה.

נעמי בלומנטל: חשוב שנאמר דבר אחד.

נעמי בלומנטל: אצל העולים מאתיופיה, בארץ מוצאם, באתיופיה, לא היתה שום פשיעה.

נעמי בלומנטל: זה הכל אשמה שלנו.

נעמי בלומנטל: המשפחות מתביישות.

נעמי בלומנטל: היו כאן דיונים של אנשים מבני העדה עם המשטרה, למשל.

נעמי בלומנטל: כשילד מהעדה האתיופית מוזמן למשטרה, או כשיש ולו חקירה ראשונית, ההורים מנדים אותו מן הבית, כי הם כל כך מתביישים.

נעמי בלומנטל: כמו שעשינו טעויות, שבתי הסוהר היום מלאים 90% מבני עדות המזרח.

נעמי בלומנטל: זאת בושה שלנו.

נעמי בלומנטל: אנחנו צריכים לעשות את הכל כדי שזה לא יקרה עוד פעם.

נעמי בלומנטל: זו טעות איומה.

נעמי בלומנטל: אסור בשום אופן שזה יקרה.

נעמי בלומנטל: אמר ראש העיר שוקי פורר שיש עלייה בפשיעה בקרב הילדים שמסתובבים בקניון ובמקומות שונים – אני יודעת את זה – ומתחילים לגנוב כי אין להם מה לאכול וכי האבא לא עובד.

נעמי בלומנטל: אנחנו צריכים לעשות את הכל כדי שתפסק התופעה הזאת.

נעמי בלומנטל: זאת אשמתנו.

נעמי בלומנטל: זאת לא אשמתם.

שוקי פורר: אני רוצה עוד משפט אחד, ברשותך.

שוקי פורר: באותה רוח דברים שאת אומרת.

שוקי פורר: יש לזה שני צדדים, גם חיובי וגם שלילי.

שוקי פורר: את אומרת שאין פשיעה ואת הפשיעה הם לומדים פה.

שוקי פורר: זה נכון.

שוקי פורר: מצד שני, אני רוצה לומר לכם שיש ברחובות, בשכונה הזאת, גני ילדים שהם כולם מאוכלסים על ידי ילדים אתיופים.

שוקי פורר: הילדים האלה, שהם בני שלוש ארבע, מקבלים את התנאים הבסיסיים של הילדים הישראלים.

שוקי פורר: זה אותו ילד, עם אותה רמת התפתחות.

שוקי פורר: עם אותם הישגים, עם אותה התנהגות.

שוקי פורר: הבסיס הוא שווה.

שוקי פורר: אם ניתן להם את הסיכוי והכלים, הם יגיעו בדיוק לאן שילדים של ישראלים וותיקים הגיעו.

שוקי פורר: אין לי שום ספק.

משה באטה: אבל למה לאפשר, בעיר שלך, למה לאפשר גן לילדים אתיופים בלבד?

שוקי פורר: זה לא טוב.

משה באטה: זה לא טוב.

משה באטה: אז למה לאפשר את זה?

נעמי בלומנטל: על זה, מר באטה, נדבר לחוד.

נעמי בלומנטל: כי זה עלה שוב ושוב.

שוקי פורר: אני אגיד לך.

שוקי פורר: מה שקרה הוא שברחובות סגרו בית ספר בשכונה הזאת, כדי שהילדים ייסעו לבתי ספר בכל העיר.

נעמי בלומנטל: הם לא נוסעים.

שוקי פורר: הם נוסעים לבתי הספר בכל העיר.

שוקי פורר: גני ילדים זה יותר קשה.

יואב הס: אולי הוא יכול לתת נתונים על הפשיעה?

נעמי בלומנטל: אנחנו עוד מעט נשמע את סגן מפקד המשטרה.

נעמי בלומנטל: ראש העיר קריית מלאכי, ליאור קצב, בבקשה.

נעמי בלומנטל: אנא קצרו כולכם בדבריכם.

ליאור קצב: אני, בזמן האחרון, מוצא את עצמי יותר ויותר נפגש עם שר העבודה והרווחה בעניינים כאלה.

ליאור קצב: אני רוצה להגיד לך שאני מלא הערכה לעומס שמוטל עליו בענייני הרווחה, כי כמו שאמר עדי אלדר, מאד חבל ששרת הקליטה, שר החינוך ושר השיכון, שהם נוגעים רלוונטית בעניין, לא נמצאים פה ועיקר הנטל נופל על השר ישי.

ליאור קצב: אבל מאד כואב לי, שראשי ערים ומועצות של כפר שמריהו, הרצליה פיתוח, כוכב יאיר ורעננה לא מגיעים לדיונים כאלה.

ליאור קצב: אני בשבועות האחרונים מוצא את עצמי בכל שבוע מגיע לדיון בעניינים חברתיים כאן בועדות הכנסת ואני לא רואה לצידי את אותם ראשי ערים.

ליאור קצב: כי מה בעצם קורה פה?

ליאור קצב: קריית מלאכי הוקמה לפני כחמישים שנה כמעברת עולים.

ליאור קצב: הגיעו לשם עולים מצפון אפריקה, ששלחו אותם לשם.

ליאור קצב: היום מתוך 22 אלף תושבים בעיר כולנו עולים חדשים בעצמנו, או דור שני או דור שלישי לעלייה החדשה.

ליאור קצב: קריית מלאכי היא דוגמא מצוינת לקיבוץ גלויות ולקליטת עליה.

ליאור קצב: אבל בעשר השנים האחרונות הפנו אלינו עולים בעיקר מארצות מצוקה.

ליאור קצב: עד שהעיר הצליחה לעמוד על הרגליים שלה, הגיעו עולים מארצות מצוקה שמהווים היום 40% מהתושבים.

ליאור קצב: כשמונת אלפים תושבים היום, מתוך 22 אלף, הם עולים מארצות מצוקה שהגיעו לעיר בעשר השנים האחרונות.

ליאור קצב: לא תשמעו ממני עכשיו מילה וחצי מילה נגד העלייה מאתיופיה.

ליאור קצב: למרות, שיש תושבים ממורמרים הטוענים שערך הדירות יורד, או שיש בעיות אבטלה ואלימות כאלה ואחרות ומיד מתרגמים את כל הכעס כלפי העולים החדשים.

ליאור קצב: אבל אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת ראש, שאם המדינה, הממשלה, משרדי הממשלה הרלוונטיים – לא רק משרד העבודה והרווחה – יתנו לי כראש עיר את המשאבים לטפל באותם עולים, אני מוכן לקלוט עוד עשרת אלפים עולים כאלה.

ליאור קצב: תנו לנו את המשאבים לטפל בהם כמו שצריך.

ליאור קצב: תנו לנו את הכלים לדאוג שהם יקלטו ויהיו חלק מהחברה הישראלית.

ליאור קצב: זה מה שאנחנו מבקשים.

ליאור קצב: אנחנו לא מבקשים שלא ישלחו אלינו.

ליאור קצב: אנחנו לא מבקשים ליצור אצלנו גטאות, אנחנו כן מבקשים שיתנו לעיר את אותם משאבים הדרושים לטפל בעולים כמו שצריך.

ליאור קצב: אני רוצה לומר, בהתייחסות לשני עניינים: במערכת החינוך שלנו, יש בתי ספר שלמעלה מחמישים אחוז מהתלמידים בכתות שם הם עולים מאתיופיה.

נעמי בלומנטל: סליחה, מר קצב, אנחנו נקיים גם ישיבה עם שר החינוך.

נעמי בלומנטל: בסדר?

ליאור קצב: בסדר.

ליאור קצב: מאד מאד חשוב.

שוקי פורר: תביאי את ההצעה של עדי אלדר, לגבי הזמנת שרים נוספים.

נעמי בלומנטל: זה קשה להביא אותם ביחד.

שוקי פורר: לא ביחד.

נעמי בלומנטל: אז אנחנו מזמנים אותם.

נעמי בלומנטל: אנחנו מזמנים.

ליאור קצב: מתוך הנתונים שנמצאים אצלי, אחוז האבטלה בעיר עומד היום על 9.6% , ו 2.4% נמצאים בקורסים להכשרה מקצועית, שזה משהו כמו 280 איש.

ליאור קצב: אגב, בימים הקרובים, הם אמורים לסיים את הקורסים ואף אחד לא יודע מה יהיה אתם.

ליאור קצב: אבל מתוך 280 יש חמש סדנאות, חמש כיתות, לכמאה עולים מאתיופיה, גברים ונשים.

ליאור קצב: אותם מאה עולים מאתיופיה מצטרפים למעגל האבטלה ואני לא יודע מה יהיה אתם.

ליאור קצב: אני רוצה, ברשותך, לבקש מהשר שנמצא פה – ששוב, אני מלא הערכה לכל מה שהוא עושה – על פי אותו קו שהנחה מקודם שוקי פורר, ארבע אצבעות בעניין הטיפול הנקודתי בקריית מלאכי בישיבת הממשלה.

ליאור קצב: מה שיאפשר לנו להתמודד עם העניינים האלה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: יש תשובה?

נעמי בלומנטל: יש.

נעמי בלומנטל: יש תשובה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לומר עוד משפט אחד.

נעמי בלומנטל: אנחנו היינו אתמול בדימונה ואמר סגן ראש העיר – ובאמת, כל כך הבנתי אותו – הביאו אותנו לכאן, את ההורים שלנו, בשנות החמישים.

נעמי בלומנטל: מאז, לא נעים לי להיות במצב הזה.

נעמי בלומנטל: אני כל הזמן מבקש.

נעמי בלומנטל: למה אני כל הזמן צריך להיות במצב שכאילו אני לא בסדר וצריך לבקש?

נעמי בלומנטל: אני באתי לכאן, אני מאושר כאן, אני אוהב את העיר שלי.

נעמי בלומנטל: למה אני כל הזמן צריך לבקש: שלא יסגרו מפעל, שיתנו עבודה, שיפתחו את העיר.

נעמי בלומנטל: למה המצב הזה?

נעמי בלומנטל: מר מנחם אריאב, ראש העיר נצרת עילית ויושב ראש הועדה לקליטת העלייה במרכז השלטון המקומי.

מנחם אריאב: תודה לך.

מנחם אריאב: אני רוצה להדגיש כמה דברים.

מנחם אריאב: ראשונה, פיזור העולים במרכז הארץ ואל תמציאו לכם פתרונות אחרים.

מנחם אריאב: כי מה המצב?

מנחם אריאב: בשיכון, לדוגמא, המשכנתא במרכז הארץ היא פי כמה מאשר בערי פיתוח וכשרוצים אותה גם אצלנו, אין הצדקה כלכלית לכך ולא חברתית.

מנחם אריאב: יש שתי בעיות.

מנחם אריאב: יש בעיה בתחום התרבות ובתחום המנהיגות של העדה.

מנחם אריאב: אני קורא להם לכל אירוע שישנו.

מנחם אריאב: קונצרט, מה שאתם רוצים.

מנחם אריאב: הם מתיישבים לחוד, לא מתערבים בקהל, רואים את עצמם נבדלים.

מנחם אריאב: מזמינים אותם, אנשים רוצים לקבל אותם.

מנחם אריאב: הם יושבים לחוד.

מנחם אריאב: זה שייך לתחום המנהיגות.

מנחם אריאב: דבר שני, אם אני רוצה לפתור בעיה בין האתיופים, אני צריך לשבת עם ילדי בתי הספר לחוד, עם המנהיגות הצעירה לחוד, עם המבוגרים לחוד.

מנחם אריאב: צריך לאחד את המנהיגות הזאת כדי לדעת מה היא מבקשת.

מנחם אריאב: אין פתרון אחר.

מנחם אריאב: אלה רוצים כך, אלה רוצים כך.

מנחם אריאב: אני מניח שישנם פה מראשי העדה.

מנחם אריאב: חברים יקרים, תבואו לאנשים שלכם ותאחדו את השורות שלהם, כי מה שאתה מסכם עם חלק אחד, אתה לא מסכם עם חלק שני.

מנחם אריאב: לכן, זה אני מבקש להדגיש: אי אפשר לדבר עם אחד שמייצג את הכל.

מנחם אריאב: אני גם שייך לאיזו קבוצת עולים, אבל אני בצבע אחר, אולי.

מנחם אריאב: זה לא הולך כך.

מנחם אריאב: תתאחדו, תעשו משהו בתוך תוככם.

מנחם אריאב: כי אי אפשר לסכם כלום.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: סגן ראש המועצה של באר טוביה, מר אפרים ברנס.

אפרים ברנס: יש לי הרבה מה להגיד בעניין העולים מאתיופיה בכל הנושאים הקשורים, בעיקר חינוך.

אפרים ברנס: אבל אני מבין שעיקר הדיון זה נושא תעסוקה.

אפרים ברנס: אני רוצה להציג זווית אחרת שיכולה להאיר את העניין או להראות בעיה בעניין הזה.

אפרים ברנס: בסך הכל היום יושבים באתר בת חצור חמישים ותשעה בודדים ושש משפחות.

אפרים ברנס: הבעיה שלהם קשה מאד.

אפרים ברנס: למה?

אפרים ברנס: המגורונים שחיים בהם היום האתיופים, נמצאים בסכנה.

אפרים ברנס: יש פה ערמה של אישורים ודרישות של מהנדסים של עמידר שטוענים שאסור לגור שם עוד יום אחד.

אפרים ברנס: אלה מגורונים שהיו מיועדים לחמש שנים, כבר כמעט סוגרים עשר שנים ויש שם סכנה אמיתית.

אפרים ברנס: המקום נראה עזובה מוחלטת, כי יש שם מאות קרוונים סגורים, עזובים.

אפרים ברנס: כל לילה, בערך, נשרף איזה קרוואן.

אפרים ברנס: עזובה, קוצים, עשבים, כמה שמנסים לטפל לעולם אי אפשר לתת לזה צביון של שפיות או מקום המתאים לחיים אנושיים.

נעמי בלומנטל: זה למשרד השיכון.

נעמי בלומנטל: אנחנו נעסוק בזה בזמן.

אפרים ברנס: אוקיי.

אפרים ברנס: אז המסר שלי בעניין הזה זה שאם לא ייסגר האתר ויועברו האנשים לאתר אחר, למקום שיש בו שפיות ונגישות לעבודה, תמשיך להיות שם אבטלה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: בואו נשמע את מר משה דימרי, מנכ"ל שרות התעסוקה.

משה דימרי: אני אתייחס בעיקר להיבט של ההשתלבות של עולי אתיופיה בשוק העבודה, כי זה תחום עיסוקנו.

משה דימרי: אני בטוח שהבעיות הן עוד הרבה יותר מורכבות גם בגני ילדים ובבתי ספר וראשי הערים מתמודדים עם כל הבעיות האלה.

משה דימרי: אני, בכלל, מציע, לא למהר ולהפעיל סטיגמות או מאפיינים של עלייה מסוימת.

משה דימרי: אני חושב שבסך הכל ובדרך כלל, ההשתלבות של עולי אתיופיה היא השתלבות מצוינת בכל המישורים ובכל הפעילויות שקיימים במדינת ישראל.

משה דימרי: בהשוואה לעולים שהגיעו לפני ארבעים שנה, ישנם יתרונות רבים מאד בקליטה של עולי אתיופיה, מול עליות שהיו לפני שלושים שנה וארבעים שנה.

אליהו ישי: זה כל העולים.

אליהו ישי: זה לא רק בעיות של עולי אתיופיה.

אליהו ישי: בגיל הזה זה גם ותיקים.

משה דימרי: בהחלט.

משה דימרי: אבל הבעיה אצל עולי אתיופיה קשה שבעתיים.

משה דימרי: אנחנו נתקלים בבעיות קשות מאד לשלב אותם בשוק העבודה.

משה דימרי: יש בעיות של שפה, יש בעיות של מיומנויות, יש בעיות של הכשרה והשילוב שלהם קשה ביותר.

משה דימרי: אנשים בגיל כזה יש להם גם משפחות וזה גורר את כל הבעיות לגבי הפרנסה וההכנסה של המשפחה.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, אנחנו מדברים גם על הכשרה מקצועית וגם על עידוד מעסיקים וגם עבודות יזומות?

משה דימרי: אנחנו מדברים על שורה של כלים שיסייעו למובטלים עולי אתיופיה להשתלב בשוק העבודה.

משה דימרי: גם ככה שוק העבודה במדינת ישראל היום קשה מאד ולמי שחלש יותר, מובן שקשה שבעתיים.

משה דימרי: אנחנו רוצים סיוע ותמיכה על מנת לסייע להם ולשלב אותם במקומות עבודה ולהחזיר אותם ולשלב אותם בשוק העבודה.

נעמי בלומנטל: יש איזה תקציב גלובלי שאתה מדבר עליו?

אליהו ישי: אני אתייחס לזה.

אליהו ישי: אם אפשר שיוסי פרחי ידבר ואחריו דליה לב-שדה שעובדת במשרד.

אליהו ישי: יש שם פרוייקטים טובים מאד שאנחנו עושים בתוך משרד הרווחה ואני רוצה שהיא גם תאמר את זה.

יואב הס: אפשר לחזור בקול רם על הנתון שהוא מסר?

יואב הס: על המספר?

יואב הס: לא שמעו פה.

יואב הס: המספר של מבקשי העבודה.

משה דימרי: 3790 איש.

נעמי בלומנטל: 3790 איש.

נעמי בלומנטל: 1750 בדרום.

אליהו ישי: אלה שבאים לדרוש.

אליהו ישי: יש נשים שלא באות.

אליהו ישי: יש גם גברים שלא באים.

ברוך אייל: אפשר לדעת איזה אחוז זה מכוח העבודה?

משה דימרי: זה כ 10.5.% מכוח העבודה.

נעמי בלומנטל: בבקשה, מר יוסי פרחי, שהוא מנהל האגף להכשרה מקצועית.

יוסי פרחי: לקראת שנת אלפיים הורה שר העבודה והרווחה לבנות תוכנית מיוחדת משולבת לטיפול בעולי אתיופיה.

יוסי פרחי: מנקודת מבטנו התוכנית נבנתה וגובשה - דווקא היום בבוקר באופן סופי – כשהיא כוללת את כל המרכיבים שנמצאים תחת שר העבודה והרווחה שזה ביטוח לאומי, שרות התעסוקה והאגף להכשרה מקצועית ונמצא אתנו גם פה מר אבי פרץ מהאגף להכשרת מבוגרים במשרד החינוך שאני אעמוד על תפקידו בהמשך.

יוסי פרחי: התוכנית שבנינו מתבססת על מספר הנחות יסוד, כאשר אנחנו מבינים מאד שקיימת היום בעיה חריפה מאד במגזר האתיופי.

יוסי פרחי: היא לא באה לידי ביטוי, כפי שאמר משה דימרי, במספרים המוחלטים שנרשמים בשרות התעסוקה, כי הרבה מאד מכוח העבודה לא מגיע לשרות התעסוקה.

אליהו ישי: מכוח העבודה לא הארצי, אלא כוח העבודה של המגזר האתיופי.

יוסי פרחי: מהמגזר האתיופי.

יוסי פרחי: בוודאי.

יוסי פרחי: אנחנו מבינים שקיימת בעיה גדולה, אנחנו גם מבינים שקיימת היום, לצערי, בגלל איזה שהוא רצון טוב, הייתי אומר, בעיה מנטלית במגזר האתיופי.

יוסי פרחי: צריך לזכור שישנם הרבה מאד עולים שהיו חמש שנים באדיס אבבה ללא עבודה.

יוסי פרחי: באו לפה לארץ, שנתיים קליטה עם רצון טוב ללא עבודה ועוד שנתיים תוספת ללא עבודה.

יוסי פרחי: יש עשרות אלפים שהם כבר הרבה מאד שנים לא במעגל העבודה במדינת ישראל.

יוסי פרחי: כלומר, הבעיה היום היא בעיה כפולה, כשמסתכלים על העניין.

יוסי פרחי: צריך גם לתת להם את היכולות אבל מצד שני גם להוציא אותם מהמצב שהם נמצאים בו.

יוסי פרחי: אני אפרט במהירות מספר הנחות שעל בסיסן בנינו את התוכנית.

יוסי פרחי: ההנחה הראשונה באה ואומרת, שהנתיב הקריטי היום לטיפול במגזר האתיופי הוא נושא השלמת השכלה.

יוסי פרחי: ברגע שקיימת אוכלוסייה, שחלק גדול ממנה – חלילה לי לפגוע בעדה – הוא אנאלפביתי, קשה מאד להכניס אותם לשוק העבודה המוסדי במדינת ישראל.

יוסי פרחי: אפשר לתת פתרונות של עבודות יזומות כאלה או אחרות, אבל הציר המרכזי עדיין צריך להיות ציר של השלמת ההשכלה ולהביא אותם בכלל לידי היכולת לרכוש הכשרה מקצועית.

יוסי פרחי: הנחת היסוד השניה היא, שאי אפשר היום לבוא ולדבר על העדה האתיופית ככלל, אלא יש הרבה מאד רבדים בתוך האוכלוסייה.

יוסי פרחי: צריך לעשות ניתוח ומיון פרטני ולקבוע תכנית פרטנית לכל אדם ואדם, החל מנושא שלב ההשכלה וההכשרה המקצועית, דרך המיקום שלו ואיפה הוא נמצא, האם הוא גר במרכז קליטה – יש לזה השפעה – האם הוא לא גר במרכז קליטה.

יוסי פרחי: יש לזה השפעות גדולות מאד.

יוסי פרחי: הדבר הנוסף הוא שיפור השפה, גם כחלק ממה שאמרתי קודם על השלמת השכלה.

יוסי פרחי: שיפור השפה הוא מאד מאד קריטי כדי לתת להם יכולות להשתלב בשוק העבודה במדינת ישראל.

יוסי פרחי: הנחת יסוד נוספת שקבענו, היא הצורך ההכרחי לקדם את הנושא של האוריינטציה הטכנולוגית אצל העדה האתיופית.

יוסי פרחי: הצלחנו מאד – לית מאן דפליג על העניין הזה – בקליטה בשוק העבודה של עולי רוסיה, כי הם באו ממדינה שיש בה אוריינטציה טכנולוגית עמוקה מאד.

יוסי פרחי: הדבר הזה לא קיים אצל עולי אתיופיה וצריך להשקיע בו מאד ולכוון את כל מערכי ההשכלה וההכשרה, שיהיו מכוונים לאוריינטציה טכנולוגית.

יוסי פרחי: הדבר האחרון, התוכנית שלנו יוצאת, במקביל, במערכת של הפקת לקחים על מה שנעשה בעבר.

יוסי פרחי: צריך להודות – לא בכל המערכים שנעשו בעבר - במערכי החינוך, השיכון, הקליטה - הצלחנו.

יוסי פרחי: בחלק גדול מאד לא הצלחנו ואם נתחיל היום את הגלגל מחדש, נמצא את עצמנו בעוד שנתיים נכשלים מחדש.

יוסי פרחי: צריך ליצור מערכת של הפקת לקחים, לראות איפה טעינו ולאור הדברים האלה לפעול.

יוסי פרחי: הדבר השני, אנחנו בנינו וועדת היגוי בין משרדית, שכוללת את גורמי הרווחה במשרד העבודה, כמובן שאת גורמי האגף, שרות התעסוקה, ביטוח לאומי, משרד החינוך – אני מוכרח לציין את מר פרץ שיושב פה.

יוסי פרחי: הוא שקט.

יוסי פרחי: הוא מנהל האגף להכשרת מבוגרים, הוא עושה לפי דעתי במדינת ישראל עבודה יוצאת מן הכלל טובה.

יוסי פרחי: הוא אחד מאבני היסוד בהכשרה והשכלה למבוגרים במדינת ישראל.

יוסי פרחי: הוא עובד אתנו בשיתוף פעולה מלא מאד – והדבר האחרון: ארגוני אתיופים.

יוסי פרחי: סך כל המרכיבים האלה צריכים להרכיב את התוכנית ועל מה אנחנו מדברים?

יוסי פרחי: הדבר הנוסף כפי שציינתי אותו קודם, אנחנו מגבשים – יחד עם מר פרץ – תוכנית של השלמת השכלה שתהיה בסכום של בין ארבעה לששה מיליון שקל, שנשקיע בדבר הזה ביחד והדבר הזה אמור לתת איזו שהיא השכלת יסוד בסיסית לחיילים.

יוסי פרחי: אנחנו קבענו שכל הסוגייה של ההכשרה המקצועית לבני העדה תתוגבר ב 30%.

יוסי פרחי: כלומר, הוספנו בשליש את משך הקורסים להכשרה מקצועית ואם יש קורס שהיה עד היום שמונה חודשים, הוא יהיה שנה ואם היה חצי שנה הוא יהיה תשעה חודשים.

יוסי פרחי: הסוגייה הנוספת היא סוגיית הסמי-הכשרה והשמה בעבודה.

יוסי פרחי: אני מדבר על סוגיית ההכשרה הפנים–מפעלית וכיתות במפעל.

יוסי פרחי: אנחנו חושבים, שאחרי שנתנו הכשרה מקצועית צריך לדאוג לאנשים להשמה.

יוסי פרחי: לדעתי בעניין הזה שרות התעסוקה - לא בגלל שמר דימרי פה – עושה בשנים האחרונות עבודה יוצאת מן הכלל בשטח.

יוסי פרחי: אחד הכלים שקיימים לטובתנו בעניין הזה הוא כל מה שקרוי כיתות בתוך מפעל.

יוסי פרחי: כלומר לאתר מקומות עבודה, לאתר אוכלוסייה מתאימה לעניין הזה, לחבר את שניהם ולמי שלא יודע אנחנו פה משלמים את כל העלות.

יוסי פרחי: גם את העלות של הכשרת העובד וגם כמעט חצי שנה שהעובד עובד בתוך המפעל, אין יחסי עובד מעביד ואנחנו משלמים את המשכורות בצורה של דמי אבטלה לאותו עובד.

ברוך אייל: אבל יש תקדימים לפי מגזרים.

נעמי בלומנטל: כן.

נעמי בלומנטל: יש תקדימים.

יוסי פרחי: אוקיי.

יוסי פרחי: אז הדבר הזה הוא מורכב.

יוסי פרחי: הוא גם צריך לעלות לא מעט כסף.

יוסי פרחי: הוא כלי לא רע לנושאי קליטת עובדים, אבל הוא עדיין אחד מתוך אותם כלים שדיברתי עליהם קודם.

יוסי פרחי: זאת תוכנית משרד העבודה והרווחה.

יוסי פרחי: אנחנו מבינים מאד – ובזה אני מבקש לסכם – שקיימת בעיה קשה מאד, שלדעתי היא גם פצצת זמן מתקתקת בחברה הישראלית.

יוסי פרחי: היא בוודאי מצטרפת לשני מרכיבים נוספים באוכלוסייה, שגם הם לגבי דידי מהווים בעיות קשות מאד.

יוסי פרחי: הבדואים והחרדים במדינת ישראל.

יוסי פרחי: אם לא נטפל בזה היום, אז כמו שאמר שוקי פורר, בעוד חמש שנים קשה יהיה מאד להתמודד עם הסוגייה של כל כך הרבה מובטלים שמועמסים על כל כך מעט אנשים.

נעמי בלומנטל: תודה רבה למר פרחי, באמת סקירה מאלפת.

נעמי בלומנטל: אנחנו דיברנו גם בעבר על תוכניות שהיו, אבל אני חושבת שזה לא היה ממוקד לעולי אתיופיה.

גנדי ריגר: כן.

גנדי ריגר: אני מקווה גם שהדברים יעלו בוועדת החינוך ובוועדה שקשורה לדיור.

גנדי ריגר: יש כמה דברים ששמעתי שבאמת מיוחדים לנושא של האתיופים.

גנדי ריגר: מה שאני חושב זה, שצריך לבנות איזה שהוא גשר.

גנדי ריגר: גשר שיכול לתת אפשרות למדריכים מהקהילה האתיופית לעבוד עם הקהילה ולעשות גשר ישר לעבודה.

גנדי ריגר: זה לא יכול להיות ככה, לקחת את בני הקהילה ולהפנות אותם לעבודה שהם לא יכולים לעשות.

גנדי ריגר: שמעתי היום כמה דברים שדיברו עליהם, דברים נכונים באמת.

גנדי ריגר: צריכים לבנות את הגשר מהמדריכים , צריכים לבנות קבוצה של עובדים סוציאליים מהקהילה האתיופית, שמכירים את המנטליות של הקהילה, להעביר לקהילה את הדברים באופן אינטגרטיבי ולהחליט באמת מה שצריך.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אני מקווה באמת שנתקדם בהקשר הזה.

נעמי בלומנטל: הגברת דליה לב-שדה, מנהלת המחלקה לעבודה קהילתית לקליטת עלייה במשרד העבודה והרווחה.

דליה לב-שדה: התכניות שאני אציג באמת באות בהשלמה.

דליה לב-שדה: החלק של הרווחה בא בהשלמה, סיוע ותמיכה לתוכניות שיוסי פרחי הציג עכשיו לפנינו, כאשר יש לנו שני דגשים מרכזיים שחשוב לשים אליהם את הלב.

דליה לב-שדה: דבר אחד זה כל תוכניות התמיכה החברתיות שהן לא פחות חשובות.

דליה לב-שדה: אנחנו צריכים להבין שאל בני האוכלוסייה האתיופית צריך להתייחס עם רגישות תרבותית מיוחדת לצרכים שלהם ולא ניתן להתייחס אליהם כמו לאוכלוסייה רגילה, משום שהם באים עם איזה שהם חסכים מוקדמים.

דליה לב-שדה: הגישה הזו מאפשרת לנו לפתח תוכניות ייחודיות גם בתוך המשרד.

דליה לב-שדה: אני קצת אפרט:

דליה לב-שדה: בכל הסדנאות באתרי הקרוונים ישנה תוכנית מיוחדת שמכשירה את בני העדה למעבר ליישובי הקבע ותוכניות מיוחדות לנשים האתיופיות, שלא תמיד נכללות בקרב דורשי העבודה.

דליה לב-שדה: יש כאן נציגות של ג'וינט ישראל.

דליה לב-שדה: יש לנו תוכנית מיוחדת יחד אתם שנקראת אשת חיל, בשותפות עם המחלקות לשירותים חברתיים.

דליה לב-שדה: שוב, מדובר בכ 300 נשים בשנה שמקבלות גם ליווי, סיוע, תמיכה והעצמה לפני תהליך ההכשרה המקצועית, תוך כדי תהליך ההכשרה המקצועית והליווי לאחר מכן.

דליה לב-שדה: אנחנו יודעים שאחרת נשים נופלות בתוך המהלך הזה ולא מגיעות לכלל השמה לטווח ארוך.

אופירה רובינשטיין: אני מוכרחה לתת דוגמא.

אופירה רובינשטיין: מ 255 ילדים בגילאי 0-3 בקריית משה ברחובות, 26 ילדים נמצאים במעון.

אופירה רובינשטיין: לא מכיוון שאין מקום.

אופירה רובינשטיין: היתה השקעה אדירה של משרד העבודה והרווחה במעון רב תכליתי לתפארת.

אופירה רובינשטיין: יש לנו שם מקומות.

אופירה רובינשטיין: משפחות לא מסוגלות לשלם את ההשלמות.

אופירה רובינשטיין: אני חושבת שכל משפחה חייבת לשלם משהו, אבל במידה שהם יוכלו לעמוד בה.

דליה לב-שדה: מה שחשוב לציין הוא, שהמשרד עושה את המקסימום מבחינתו.

דליה לב-שדה: אנחנו צריכים פה איזו שהיא השלמה נוספת.

דליה לב-שדה: פנינו למרכז ההיגוי של יוצאי אתיופיה, פנינו למשרד הקליטה בהקשר הזה.

דליה לב-שדה: טרם נמצא פתרון לאומי, כולל, בתחום הזה וזאת בעיה קשה כי חבל, הנשים לא יכולות לצאת לעבודה.

אופירה רובינשטיין: אנחנו פותחים פערים מאד מוקדם.

יואב הס: זאת הנחה שאי אפשר להשתמש בה.

דליה לב-שדה: יש פה קושי שצריך לחשוב מה עושים לגביו.

דליה לב-שדה: שוב אני אומרת, המשרד נותן את המקסימום מבחינתו ואם אנחנו נתחיל עם יוצאי אתיופיה, ברור שאנחנו הולכים אחר כך גם ליוצאי קווקז שנמצאים במצב דומה, ליוצאי בוכרה שנמצאים במצב דומה ולעוד.

דליה לב-שדה: זאת שרשרת.

יואב הס: זה ברור, אבל אם נותנים למישהו הנחה שהוא לא יכול להשתמש בה, כאילו לא נתנו לו כלום.

דליה לב-שדה: הוא לא מנצל את הזכות הזאת.

דליה לב-שדה: נכון.

דליה לב-שדה: או שהם מנצלים חלקית.

נעמי בלומנטל: סליחה.

נעמי בלומנטל: השר צריך לעזוב ואנחנו רוצים להעלות עוד שתיים שלוש נקודות.

נעמי בלומנטל: אולי אברהם ירדאי מבני העדה, תאמר את דברך ואנחנו תכף צריכים לסיים.

אברהם ירדאי: תודה רבה.

אברהם ירדאי: אני רק רציתי להגיד ולהזכיר, בעניין הריכוז של יוצאי אתיופיה בשכונות כמו ברחובות ומקומות אחרים.

אברהם ירדאי: אני אומר לעצמי לפעמים, שעולי אתיופיה לא באו לפני חמש שנים או לפני עשר שנים.

אברהם ירדאי: העלייה שלהם דרך סודן התחילה למעשה בדיוק לפני עשרים שנה.

אברהם ירדאי: במאי 1979.

אברהם ירדאי: עד מבצע משה היו לנו 15 אלף אתיופים.

אברהם ירדאי: עד מבצע שלמה, יש לנו כבר 30 אלף אתיופים.

אברהם ירדאי: זה אומר, שאנחנו כבר קולטים יהודים מאתיופיה למעלה מעשרים שנה והמדינה מדברת כל הזמן על הקליטה של לפני חמישים שנה, של עדות המזרח, משנות החמישים.

נעמי בלומנטל: יש דברים שכן, יש דברים שלא.

אברהם ירדאי: אני אומר, לא טוב לדבר, לדבר, לדבר.

אברהם ירדאי: זה לא שווה.

אברהם ירדאי: הבעיות בקרב העולים זועקות.

אברהם ירדאי: אפילו בג"ץ קבע – ואני אומר לכם את זה באחריות – שמי שמעניק את המענק לעולי אתיופיה, שזאת הממשלה, יכול ורשאי לקבוע איפה העולה יכול לרכוש את הדירה.

אברהם ירדאי: לכן ההגה ביד השלטון, ביד המדינה והדברים האלה נמשכים.

אברהם ירדאי: בעוד שנה או שנתיים, בעוד שלוש או עשר שנים, הוועדות האלה ידברו על זה.

אברהם ירדאי: זה לא שווה.

נעמי בלומנטל: עכשיו השר…

יעקב ברודר: יש כאן איזו אווירה, סליחה, שמי יעקב ברודר, אני ראש המינהלת של חצרות יסף.

יעקב ברודר: יש אווירה נינוחה.

יעקב ברודר: מכון ברוקדייל פירסם נתון מדהים.

יעקב ברודר: ב 65% מבתי האב בני יוצאי אתיופיה בישראל, אין אף מפרנס בבית.

יעקב ברודר: מה אנחנו מדברים על חינוך?

יעקב ברודר: שמעתם: למעונות יום אי אפשר לשלוח את הילדים.

יעקב ברודר: לגני טרום חובה אי אפשר לשלוח את הילדים כי אין איך לשלם, פתחנו פערים ראשונים.

יעקב ברודר: המפתח לקליטה זו התעסוקה.

יעקב ברודר: התוכנית שלך, מר פרחי, היא נהדרת.

יעקב ברודר: רק היא לטווח ארוך.

יעקב ברודר: אני לא בטוח שהיא לזמן הזה.

נעמי בלומנטל: לא, לא נכון.

נעמי בלומנטל: הם מתחילים ליישם אותה.

יעקב ברודר: סליחה, אני חושב שאנחנו צריכים למצוא פתרון.

יעקב ברודר: שבכל בית, עד כמה שניתן, תהיה תעסוקה.

יעקב ברודר: לא הכשרה מקצועית כרגע.

יעקב ברודר: זה טוב למורים לתעסוקה, פחות טוב לעולים.

יעקב ברודר: לדאוג שבכל בית יהיה מפרנס.

יעקב ברודר: גם מבחינת המשמעות של המשפחה, אב המשפחה, המעמד שלו, וגם כדי שיוכל לתת לילד שלו ללכת למעונות או לגן טרום חובה.

יעקב ברודר: כי הפערים - על פי מכון ברוקדייל שוב - הפערים הם הרבה יותר גדולים לאלה שעלו במבצע משה.

יעקב ברודר: שם הנשירה הרבה יותר גדולה.

דב אוחיון: היתה החלטת קבינט משנת 1996, על קליטת עובדים מבני העדה האתיופית במשרדי הממשלה.

דב אוחיון: תבדקי את הנושא הזה ותראי שהנושא הזה לא יושם.

נעמי בלומנטל: אבל זה מספרים נורא נמוכים.

נעמי בלומנטל: מדובר על 27 איש.

דב אוחיון: הדבר השני, גמרו ללמוד 360 סטודנטים.

דב אוחיון: חברה שהתאמצו במשך שנים.

דב אוחיון: בואו ותבדקו מה המצב שלהם לאחר מכן.

יוסי סולימני: אבל, גברתי היושבת ראש, עכשיו השר הולך לדבר.

יוסי סולימני: למה שהשר לא יקום ויעמוד ויגיד, פעם אחת ולתמיד, שהמדינה פשטה את הרגל בעניין הזה.

יוסי סולימני: יש פה כישלון מתמשך.

נעמי בלומנטל: סליחה, סליחה.

נעמי בלומנטל: מה שמך?

יוסי סולימני: יוסי סולימני, אני חבר מועצת העיר בקריית מלאכי ואני סובל יחד עם העולים האלה מאתיופיה כבר כמה שנים.

יוסי סולימני: אני לא מבין.

יוסי סולימני: אתם, עם כל הדיבורים היפים, למה שפעם אחת ולתמיד לא יקום פה מישהו ויגיד: נכשלנו בגדול.

יוסי סולימני: כל הממשלות.

נעמי בלומנטל: נו, ואם הוא יגיד?

נעמי בלומנטל: אם הוא יגיד?

נעמי בלומנטל: הלוא הישיבה הזאת היא ישיבה של כישלון.

יוסי סולימני: מה שעשו כל השנים זה, שהזריקו נפט לכל ערי הפיתוח, לכל העולים החדשים ועכשיו מנסים לתת להם אספירין.

יוסי סולימני: זה לא יעזור, משום שממשיכים עכשיו לשלוח עולים לקריית מלאכי ולאשדוד וממשיכים לשלוח אותם לשלומי ופתרונות לא יהיו.

יוסי סולימני: אני אומר לך, מה שקרה בשנות החמישים ממשיך לקרות היום.

יוסי סולימני: אנחנו היינו בנים לעולים חדשים.

יוסי סולימני: ההורים שלנו בנו את המדינה הזאת לפני חמישים שנה, באו למעברות.

יוסי סולימני: עכשיו פשוט ממשיכים את הדרך במהדורה מתחדשת.

יוסי סולימני: ההורים שלי קיבלו צריפון ויש אתיופים שמקבלים עכשיו בית במשכנתא מועדפת, אבל המדיניות של הממשלה היא להמשיך לתת להם משכנתא של מאה אלף דולר, שמה שהם יכולים לקנות בה זה רק בית באיזו שכונה מסכנה באשדוד או בקריית מלאכי.

יוסי סולימני: שיתנו להם משכנתאות מועדפות במאתיים אלף דולר.

יוסי סולימני: שייקנו בהרצליה.

יוסי סולימני: למה הרצליה לא קולטת עלייה?

נעמי בלומנטל: בסדר.

נעמי בלומנטל: אתה יודע שיש חמישים אלף חסרי דיור מבין הקשישים מקרב עולי ברית המועצות לשעבר?

יוסי סולימני: זה בדיוק אותו דבר.

יוסי סולימני: מה ההבדל?

נעמי בלומנטל: רגע.

נעמי בלומנטל: קשיש בן שמונים שצריך כל שנה לעבור דירה.

נעמי בלומנטל: אז גם למדינה יש כמה סדרי עדיפויות.

נעמי בלומנטל: לשם כך אנחנו מקיימים ישיבות מסוג זה.

נעמי בלומנטל: שמעת שלתוכנית הזאת מקדישים עשרים מיליון שקלים.

נעמי בלומנטל: נכון?

נעמי בלומנטל: אתה תשמע עכשיו מן השר מה עוד נעשה.

יוסי סולימני: אבל זה כוסות רוח למת.

יוסי סולימני: זה כוסות רוח למת.

יוסי סולימני: זה לא יעזור שום דבר.

יוסי סולימני: המתכונת הזאת זה להנציח את העוני, זה להנציח את שכונות המצוקה, זה לא יעזור.

יוסי סולימני: אותן מצוקות שהיו, אותו קיפוח שהיה לעדות המזרח.

יוסי סולימני: דווקא השר שצריך לייצג גם את אותן שכבות חלשות - ואני שמח שהוא יושב איפה שהוא יושב - הוא דווקא זה שצריך להניף את הדגל וללכת נגד כל העולם.

יוסי סולימני: נגד הממשלה.

יוסי סולימני: אני חבר במפלגה בממשלה הזאת ואני גאה על זה, אבל צריך ללכת עם המאבק הזה עד הסוף.

יוסי סולימני: לא יעזור שום דבר, אחרת תהיה פה אינתיפאדה.

יוסי סולימני: כמה זמן עוד, אתם חושבים, ימשיכו קריית מלאכי ואשדוד לקלוט עולים חדשים?

יוסי סולימני: אי אפשר יותר.

נעמי בלומנטל: בסדר.

נעמי בלומנטל: סליחה, סליחה.

נעמי בלומנטל: שמענו.

נעמי בלומנטל: בסדר.

נעמי בלומנטל: שמענו.

נעמי בלומנטל: אתה רוצה ללכת למהפכה, בבקשה.

נעמי בלומנטל: כולנו במהפכה הזאת.

נעמי בלומנטל: אבל יש גם איזה שהוא גבול לתקציב של מדינה.

נעמי בלומנטל: אתה לא יכול בישיבה אחת לפתור את כל הבעיות.

יוסי סולימני: זה לא שאני חושב שאפשר לפתור את כל הבעיות.

יוסי סולימני: זה יפה מצדך, גבירתי היושבת ראש, שאת מעלה את הבעיות האלה, אבל צריך שינוי סדרי עדיפויות.

נעמי בלומנטל: אני מבקשת ממך, מספיק.

נעמי בלומנטל: שמענו אותך.

נעמי בלומנטל: בסדר.

נעמי בלומנטל: אני לא אתן לאחרים עוד את רשות הדיבור, כי השר ישלים את הדברים.

נעמי בלומנטל: אני רק רוצה להעלות כמה נושאים בקצרה מאד, בשני משפטים.

נעמי בלומנטל: נושאים שהשלטון המקומי הביא בפני.

נעמי בלומנטל: תגבור בתקציבי שיקום שכונות – זה עלה כבר כאן, תגבור בתקציבי חבורות הרחוב, טיפול בחבורות הרחוב, טיפול בקהילה בכלל, מעונות יום, עזרה – מה שעלה כאן – למפעלים, צרכים מיוחדים למשפחות ואם אפשר תוכניות מניעה וטיפול בנושא האלכוהוליזם בין הצעירים.

נעמי בלומנטל: זה בכמה קווים.

אופירה רובינשטיין: עובדים קהילתיים, כי אחרת אי אפשר לעבוד על שיתוף וארגון בכל הבעיות האלה.

אופירה רובינשטיין: עובדים קהילתיים.

נעמי בלומנטל: עובדים קהילתיים.

נעמי בלומנטל: עכשיו השר יענה ויאמר את דברו.

אליהו ישי: הלוואי שכל מה שעלה פה אפשר לפתור כך.

אליהו ישי: הייתי שמח.

אליהו ישי: ראשית, אני אתחיל דווקא מסיום הדברים של חבר מועצת קריית מלאכי.

אליהו ישי: אני מתכונן לפעול נגד כל מי שאני מאמין ואני חושב שזו הדרך.

אליהו ישי: לא נגד כל העולם.

אליהו ישי: מי שפועל נגד כל העולם נשאר עם העולם שלו לבד.

אליהו ישי: אז כל אחד יבחר לעצמו את הדרך שבה הוא פועל ובאיזו צורה הוא פועל.

יוסי סולימני: התכוונתי לדרך שאתה פועל בה.

אליהו ישי: בסדר.

אליהו ישי: אני מבקש.

אליהו ישי: המצוקות הן רבות.

אליהו ישי: הבעיות הן גדולות.

אליהו ישי: התקציב הוא מועט.

אליהו ישי: אני לא בא כרגע להיות המסנגר של שר האוצר ולא של הממשלה, כי אני מייצג את השכבות החלשות ומבחינתי, זה מה שאותי מעניין כרגע.

אליהו ישי: לי יש גם עצות ודרכים איך להתמודד באופן כללי עם המציאות הכלכלית, עם המצב הכלכלי הקשה ועם האבטלה הגדולה.

אליהו ישי: אני רוצה דווקא להתחיל בזה, שאני מוכרח לומר, שראשי הרשויות המקומיות נופלים קורבן ומשלמים את המחיר הגדול ביותר, הכבד, הקשה והבלתי ניתן להתמודדות של גלי העלייה.

אליהו ישי: אני מציע לך, עדי אלדר, ואני אומר את זה גם לך, גבירתי היושבת ראש.

אליהו ישי: מדינת ישראל הולכת לקלוט בקרוב עוד מאות אלפי עולים.

אליהו ישי: אני אומר לכם עכשיו, כרגע, על מנת לעצור את הטעויות שנעשות משנה לשנה או מממשלה לממשלה, או מגל עלייה לגל עלייה – זה הכל ביחד – צריך מראש לשבת ולהקים צוות היגוי עם משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, כי עם כל הכבוד, בעיות של עולים זה לא רק במשרד העבודה והרווחה.

אליהו ישי: זה בחינוך, בשיכון ובכל משרדי הממשלה הרלוונטיים, משרדי הרווחה, המשרדים החברתיים.

אליהו ישי: אם לעולה יש בעיה של דיור, לא יעזור לי כלום.

אליהו ישי: אני יכול להמשיך לתת לו את כל הסיוע שאני רוצה.

אליהו ישי: זה כמו לתת להם אקמול.

אליהו ישי: עם כל הכבוד, הכשרה מקצועית לעבודות מיידיות זה אקמול.

אליהו ישי: השלמת השכלה אני כן מחשיב מאד.

אליהו ישי: אני מחשיב השלמת השכלה, כי אם הבן אדם הזה כל הזמן יקבל רק את העבודות המיידיות, הוא ימשיך להיות שואב מים וחוטב עצים.

אליהו ישי: זה, אני לא רוצה שהוא יהיה.

אליהו ישי: עולים שמגיעים לארץ, אי אפשר להשאיר אותם כמו שקלטנו אז, בשנות החמישים.

אליהו ישי: זו לא המגמה שלנו.

אליהו ישי: אז למי שהעיר על השלמה מקצועית , לגבי השלמת השכלה אני מאד בעד.

אליהו ישי: העיר בצדק נציג משרד הקליטה לגבי הנושא של שילובם בממשלה.

אליהו ישי: אנחנו בשרות התעסוקה הכנסנו עשרה איש.

אליהו ישי: ביטוח לאומי עשרים.

אליהו ישי: אני, אגב, לקחתי באופן אישי עוזר אתיופי שהוא ייצג כעוזר שר וישמע את כל הבעיות של האתיופים מקרוב.

אליהו ישי: הוא בקרוב יתחיל להיכנס לעבודה.

אליהו ישי: אני רוצה שהוא ייצג אותם בביטוח הלאומי, בשרות התעסוקה, בעבודה וברווחה.

אליהו ישי: שישמע מקרוב את הבעיות ויתמודד אתן מקרוב.

אליהו ישי: אני לא יכול לקחת עוזר מכל העדות, אבל הוא ייצג את כל המגזר של העולים, בפרט האתיופים, שזו המצוקה הקשה שלנו.

אליהו ישי: אבל כרגע, לפני שאנחנו הולכים לקלוט עוד עולים, נוכל פה לדבר עוד שעה ושעתיים על המצוקות ועל הטעויות שעשו בשנות החמישים ולאחר מכן.

אליהו ישי: במבצע משה, מבצע שלמה, פאלאש מורה, חבר העמים, רבותי, ככה לא נפתור את הבעיה.

אליהו ישי: אני מכיר את המצוקה של האנשים שנמצאים פה.

אליהו ישי: אין לי טענות לאף אחד.

אליהו ישי: לא לאלה שבאים ממגזר חבר העמים, לא מאתיופיה, לא עם המשטרה שנאלצת להתמודד יום יום עם הבעיות ובטח שאין לי טענות לראשי רשויות.

אליהו ישי: ראשי הרשויות מקבלים אותם.

אליהו ישי: בפרט אלה שגרים בפריפריה, בערי הפיתוח.

אליהו ישי: הרי הלוואי והיינו יכולים לשלב אותם, לכאורה, בהרצליה פיתוח.

אליהו ישי: מה קורה?

אליהו ישי: אותו עולה, גם אם אנחנו רוצים לכוון אותו, יגיד: מה, אני קונה פה דירה?

אליהו ישי: איפה יש לי כסף.

אליהו ישי: אני הולך וקונה דירה לפי גודל המשכנתא.

אליהו ישי: הולך לעיירת פיתוח.

אליהו ישי: אם לא יהיה סינון והתאמה מראש עם השלטון המקומי, עם משרד הקליטה, עם נציג ראש הממשלה, עם נציגי משרדי הממשלה הרלוונטיים, להפנות את קבוצות העולים בצורה מסודרת מראש, לא כל אחד יבוא.

אליהו ישי: אתמול כשנפגשתי עם ראש עיריית כרמיאל, יושב ראש השלטון המקומי, הוא אמר דבר מעניין.

אליהו ישי: משפחת עולים מחבר העמים שמגיעה לארץ, מגיעה כבר עם השם של העובדת הסוציאלית בכרמיאל.

אליהו ישי: או בקריית מלאכי.

אליהו ישי: כי יש לה את המשפחה שלה ויש לה את העובדת הסוציאלית שמטפלת בה טוב ויש לה את העיר שמשתדלת להשקיע.

אליהו ישי: ראשי הרשויות קורסים.

אליהו ישי: עם כל הכבוד, אני יודע שיש מגבלות תקציב.

אליהו ישי: אני חבר ממשלה, אני חייב לקחת את האחריות הכללית.

אליהו ישי: יש גם מגבלות תקציב, אני מודה, אבל נעשה עוול.

אליהו ישי: נעשה פשע לגבי העלייה בארץ.

אליהו ישי: לא מסננים אותם, לא מכוונים אותם בצורה נכונה, זורקים בכל יישוב את קבוצות האנשים, אף ראש עיר לא יכול להתמודד וגם משרדי הממשלה לא יכולים להתמודד.

אליהו ישי: גם שרי הממשלה.

אליהו ישי: כי בעיר כמו קריית מלאכי יש מצוקה של עולים, בעיות קשות ובעיות רבות שעולות ומתרחבות, מעגלים נוספים.

אליהו ישי: אי אפשר להגיד שיש לי תשובות, אבל אני לא בא כרגע לבכות, בטח לא לחברי הוועדה פה או ליושבת ראש הוועדה.

אליהו ישי: אני נאלץ ואאלץ להתמודד עם זה בתקציב בתוך הממשלה ואני עושה את זה כפי שאני מבין ומאמין שצריך לעשות את זה.

אליהו ישי: הבעיה תלך ותחמיר.

אליהו ישי: עבודות מיידיות, עבודות יזומות, זה דבר טוב, אבל זה לא הפתרון, זה יכול להיות במקביל.

אליהו ישי: כי ברגע שאנחנו מרגילים את האנשים לתרבות בטלה, אין אסון יותר כבד מזה.

אליהו ישי: אדם מתרגל לקבל דמי אבטלה ואם הוא מקבל דמי אבטלה הוא מפסיק לעבוד.

אליהו ישי: אם אתה מפטר אדם מאיזה מפעל, בגיל 45-50, קיבל כל החיים שלו 2800 שקל, פתאום הוא רואה שאם הוא לא עושה שום דבר הוא מקבל 2600, למה שהוא יעבוד?

אליהו ישי: למה שיקום בשבע בבוקר ויעבוד כל היום עד ארבע וישפשף ויחפור ויעדור?

אליהו ישי: למה לו? יש לו דמי אבטלה בלי לעבוד.

אליהו ישי: לפחות אנשים בגיל המבוגר, בשביל מה להם שיעבדו?

אליהו ישי: אנחנו במו ידינו מרגילים את העולים ואת הוותיקים לתרבות בטלה ואת זה אני אומר בממשלה.

אליהו ישי: לכן, התקיפו אותי שאני רוצה פתרון של עבודות מיידיות, עבודות יזומות או הכשרה מקצועית.

אליהו ישי: נכון, משרד העבודה לא אחראי על הצמיחה.

אליהו ישי: אני יכול מקסימום לתת אקמולים: הכשרה מקצועית, עבודות מיידיות, עבודות יזומות.

אליהו ישי: זה טוב הכשרה מקצועית.

אליהו ישי: זה מצוין השלמת השכלה.

אליהו ישי: בהכשרה מקצועית אנחנו עושים היום מאמצים אדירים להתאים את ההכשרה המקצועית לדרישות שוק העבודה.

אליהו ישי: זה תהליך וזה מורכב מאד.

אליהו ישי: אבל אי אפשר לזלזל בשום דבר.

אליהו ישי: רבותי, אפשר לשבת פה ולתקוף יום אחד עבודות מיידיות, אחר כך את העבודות היזומות, אחר כך את ההכשרה המקצועית, הכל טוב.

אליהו ישי: הכל צריך להיעשות במינון נכון על פי הצרכים.

אליהו ישי: אני רוצה לבוא ולומר.

אליהו ישי: הבעיות הן רבות.

אליהו ישי: המשרד עושה מאמצים רבים כפי שראיתם ושמעתם, אבל זה לא עונה על כל הבעיות של העולים.

אליהו ישי: אני לא יכול לבוא במקום שר הקליטה, לא במקום שר החינוך, לא במקום שר הבריאות ולא במקום שר השיכון.

אליהו ישי: אבל לפחות כל משרד צריך לעשות את המאמצים שלו ואני מוכרח לומר, לקחנו את זה עוד מהדיון הקודם שהיה פה לפני כשנתיים בערך.

אליהו ישי: לקחנו כמה דברים לידיים, אימצנו אותם, קידמנו אותם, עשינו מאמצים אדירים ונמשיך הלאה לקדם אותם.

אליהו ישי: אבל על מנת להתמודד באמת עם הבעיות האמיתיות, צריך קודם כל להפיק לקחים מיידית, ויכול להיות שאת, כיושבת ראש הוועדה יכולה לעשות את זה עם שרים בפגישות אישיות.

אליהו ישי: כל משרד ומשרד יציג את הפקת הלקחים.

אליהו ישי: אצלנו במשרד - אני גם אומר את זה למנכ"ל - נביא את רשימת הפקת הלקחים שלנו, כמשרד העבודה והרווחה, מול הרשויות.

אליהו ישי: אני מציע שכל משרד יעשה את זה, יחד עם השלטון המקומי, לקראת גל העלייה הבא.

אליהו ישי: אחרת נמצא את עצמנו עוד פעם פה בעוד שנה שנתיים באותם דיונים, אולי במצב הרבה יותר חמור והרבה יותר חריף.

אליהו ישי: צריך להתמודד עם הבעיה העכשווית ולמנוע בעיה בעתיד.

אליהו ישי: להתמודד בצורה נכונה עם הבעיה העתידית, להפיק את הלקחים מיידית, לראות מה עושים בטווח הקצר עם הבעיה שאנחנו מתמודדים אתה בחיי היום יום, כי המדינה עוד תקלוט מאות ואלפי עולים.

אליהו ישי: כי מה קורה?

אליהו ישי: כל אחד, אם זה ראש ממשלה, אם זה שרים בממשלה, אם זה שרת הקליטה, יכולים לבוא ולהתפאר ולומר:

אליהו ישי: הבאנו עוד מאתיים אלף עד שלוש מאות אלף עולים וזה תורם לצמיחה ותורם למשק.

אליהו ישי: השאלה היא כמה מופנה בסופו של דבר, עם התרומה של העולים לצמיחה, מהמשאבים של המדינה לטובת אותם עולים.

אליהו ישי: לא כל העולים - אני אמרתי את זה בממשלה – הם כאלה שמסוגלים להתפתח פה ולעבוד.

אליהו ישי: יש גם קשישים בין העולים.

אליהו ישי: פעם האשימו בממשלה את שר העבודה בתשלומי העברה.

אליהו ישי: שהרבה כסף הולך לתשלומי ההעברה.

אליהו ישי: תשלומי ההעברה הולכים וגדלים, הולכים ועולים.

אליהו ישי: למה?

אליהו ישי: כי יש עולים, זו עלייה מבורכת, יש קשישים, יש מבוגרים.

אליהו ישי: אני הריתי את העם?

אליהו ישי: אני ילדתי אותו?

אליהו ישי: נכון, מטבע הדברים כשיש עלייה, עלייה מבורכת, יש גם מבוגרים.

אליהו ישי: אני רוצה לראות שמישהו יקום ויאמר: רבותי, אנחנו מבוגרים לא מעלים לארץ.

אליהו ישי: אנחנו נכים לא מעלים לארץ.

אליהו ישי: מוגבלים לא מעלים לארץ.

אליהו ישי: או אדם מעל גיל חמישים, שלא ימצא פה תעסוקה, לא נעלה אותו לארץ.

אליהו ישי: לצד העלייה המבורכת, לצד הצמיחה שהעלייה מביאה, יש גם אוכלוסיות נוספות.

אליהו ישי: מחובתנו כמדינה לטפל בכולם, אם מעלים אותם לארץ.

אליהו ישי: אני בדעה שיש להעלות את כולם.

אליהו ישי: שלא ישתמע, חלילה וחס, שאני נגד עלייה.

אליהו ישי: צריכים להעלות את כולם.

אליהו ישי: אבל אי אפשר לבוא ולהאשים אחר כך את תשלומי ההעברה, את הביטוח הלאומי.

אליהו ישי: על מה כל המאבק כיום?

אליהו ישי: אתה מר אלדר, כיושב ראש השלטון המקומי, צריך לדעת.

אליהו ישי: כל המאבק זה על תשלומי ההעברה.

אליהו ישי: כל היום עם שר האוצר, עם פקידי אוצר ועם אנשים בכירים זה על תשלומי ההעברה של המוסד לביטוח לאומי.

אליהו ישי: כאילו כל התקציב, משרד העבודה, שר העבודה והמשרד לביטוח לאומי גונבים אותם.

אליהו ישי: יש אבטלה.

אליהו ישי: 2.8 מיליארד שקל דמי אבטלה.

אליהו ישי: אבל אם היו יותר עבודות מיידיות, יותר הכשרה מקצועית, יותר עבודות יזומות, יותר עזרה למפעלים שלא יפטרו את האנשים, היתה נפתרת הבעיה.

אליהו ישי: אני כרגע לא בא לשתף אתכם עם הבעיות שיש לי בתוך המשרד כחבר ממשלה.

אליהו ישי: אני רוצה לומר שהבעיה היא אמיתית, המצוקה היא גדולה והיא קשה ונכונה.

אליהו ישי: אני חוזר על ההצעה הראשונה שלי: על מנת להתמודד אתה באמת בצורה נכונה, אני אומר לך את זה בצורה מאד מאד כנה, מר אלדר: אתה עושה עבודה יפה ואתה מוביל מאבק טוב בשלטון המקומי, אתה פועל בחוכמה ואני מברך על כך.

אליהו ישי: אתה יושב עם השרים הנוגעים בדבר, אתה נאבק מול האוצר ומול ראש הממשלה, אני מודיע לך: אי אפשר, עם כל הכבוד לשר העבודה והרווחה ולעוד שרים, כל אחד עם המנדטים שלו, אי אפשר יהיה להתמודד עם הבעיה הזאת אם לא יהיה שיתוף פעולה של השלטון המקומי ושל משרדי הממשלה ביחד.

אליהו ישי: אני לרשותך בכל המאבק וסיכמנו את זה אתמול.

אליהו ישי: אני מוכן לשבת, לתכנן צעד אחר צעד בתוך הממשלה, אני מוכן להפעיל את הכוח הפוליטי שלי, גם בנושא הזה.

אליהו ישי: אבל שיהיה שיתוף פעולה.

אליהו ישי: אני הייתי מציע, במקרה של קליטת העלייה, להכניס לתמונה גם את יושבת ראש הוועדה משום שזו יכולה להיות תרומה ייחודית.

אליהו ישי: אסור לצאת בקריאה שאנחנו לא נקלוט יותר עולים, אבל לצאת בקריאה מפורשת, ברורה, ולתכנן איך אתם משתלבים בשילוב של העולים בערים.

אליהו ישי: אם אתה הולך ומחליט שאתה משלב עוד אלף עולים או אלפיים עולים בקריית מלאכי או ברחובות או בכל יישוב אחר אז ראש עיר, בצדק, צריך לדעת איך הוא מתמודד אתם.

אליהו ישי: אני מוכרח להזדהות עם ראשי הערים.

אליהו ישי: יש קטסטרופה אמיתית.

אליהו ישי: באים בטענות לראשי ערים.

אליהו ישי: האוצר, כולם, באים בטענות לראשי הערים, כאילו ראשי הערים פה הם אשמים בקליטת העלייה, בפשע, בזנות, בסמים, בהתדרדרות, במצוקות, כאילו ראשי הערים אשמים.

אליהו ישי: הם נבחרים על ידי תושבי העיר, מקבלים עיר כמו שמקבלים אותה לטוב או לרע והם נאלצים להתמודד ומתמודדים, חלקם יפה, חלקם פחות יפה, אבל כולם עושים מאמצים אדירים והם לא יכולים להתמודד עם הבעיות בלי הסיוע של הממשלה.

אליהו ישי: זה נכון.

אליהו ישי: אמרה בצדק היושבת ראש, גם לממשלה יש מגבלות.

אליהו ישי: אין דבר כזה תקציב עד בלי די.

אליהו ישי: צריך לקבוע סדרי עדיפויות וצריך לשתף את ראשי הרשויות בתוך העניין ובטח בקליטת עלייה.

אליהו ישי: כי אם לא ישתפו את ראשי הרשויות, אי אפשר יהיה להתמודד.

אליהו ישי: אני מוכרח לומר עוד הפעם: את המאבק אני מוביל, אני אוביל, אני אפעל בכל כוחי, אבל אם לא יהיה שיתוף פעולה של השלטון המקומי ביחד, עקב בצד אגודל, מול האוצר, אני אומר לך, בעוד כמה חודשים, לאור גל העלייה, נמצא את עצמנו בבעיה הרבה יותר קשה.

אליהו ישי: יכול להיות שזה הזמן לעשות אפילו צעדים.

אליהו ישי: אני אתכם ביחד.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לך, כבוד השר.

נעמי בלומנטל: אם אתה מוכן, דקה אחת.

נעמי בלומנטל: הייתי רק רוצה לשמוע מסגן מפקד משטרת רחובות את הנתונים שהוא הביא לישיבה הזאת, ועוד לשאול אותך, אדוני השר, האם הורידו לך חלק ממסגרת התקציב שלך לקליטת עלייה לשנת אלפיים?

אליהו ישי: הורידו 70 מיליון שקל.

אליהו ישי: זה בסוף לא יהיה.

אליהו ישי: אני לא מדבר על הורדה.

אליהו ישי: אני מאמין שבעזרת השם זה לא יהיה.

אליהו ישי: מדובר בתוספת.

אליהו ישי: בתוך המשרד, לאור המצב שהיה, עשינו שינוי סדרי עדיפויות.

אליהו ישי: יוסי פרחי אמר.

אליהו ישי: הטלתי עליו לעשות שינוי סדרי עדיפויות לגבי המגזר האתיופי – הוצאנו ממקומות אחרים ושמנו משקל כבד יותר בצד העולים.

אליהו ישי: אבל אני לא מכניס את הכסף.

אליהו ישי: אני שינוי סדרי עדיפויות עשיתי.

אליהו ישי: מעבר לזה צריך גם את האוצר.

אליהו ישי: אני לא רוצה כרגע להיכנס לשאלה מאיפה מקצצים, זה עדיין במשא ומתן.

אליהו ישי: אני מקווה שלא יקצצו, אני גם מאמין שלא יקצצו, כל הויכוח הוא האם יהיו תוספות.

אליהו ישי: האם יהיו תוספות להתמודדות שלנו עם העולים, העולים הוותיקים, החדשים ישנים, ולמול העולים החדשים שיבואו בשעה טובה.

נעמי בלומנטל: כן.

נעמי בלומנטל: אם אתם יודעים, יש צפי.

נעמי בלומנטל: בשנה שעברה המספרים היו ב 1998 כ 55 עד 57 אלף עולים חדשים, בשנת 1999 אנחנו מקווים להגיע אפילו לשמונים אלף.

נעמי בלומנטל: אני רק רוצה את הנתונים ואנחנו מסיימים את הישיבה.

חן סוריא: קודם כל, אני לא הבאתי ממש מספרים, מעבר לתיקי אלימות במשפחה, כי אצלנו אי אפשר לעשות במסוף את החיתוכים בין אתיופים לעולים אחרים.

חן סוריא: החיתוך הוא רק לפי קבוצות עולים או ילידי הארץ.

חן סוריא: אבל בתיקי אלמ"ב – תיקי אלימות במשפחה, בתחנת רחובות, בין 30% ל 35% מסך תיקי אלימות במשפחה הם של הקהילה האתיופית, שמהווה אחוז קטן מסך האוכלוסייה.

יואב הס: כמה באוכלוסייה הכללית?

חן סוריא: כחמישה אחוז.

חן סוריא: 4.4%.

חן סוריא: סך הכל, אני יכול להגיד שאני נמצא, בערך, ברחובות - אני גם יליד רחובות, גם משפחתי ילידת רחובות - אבל אני במשטרת רחובות משנת 1984 לסירוגין, כשהתגייסתי כבלש.

חן סוריא: ברחובות תמיד היתה פשיעה ולכל עיר יש את אחוזי הפשיעה שלה.

חן סוריא: לפעמים קצת עולה, קצת יורדת, אבל זה שומר על קו מסוים.

חן סוריא: אבל אנחנו מעולם לא נתקלנו בפשיעה בגילאים שידינו כבולות מבחינת החוק מלהתמודד אתם.

חן סוריא: אני מדבר על שנת 1999, על עשרות מקרי שוד של ילדים.

יואב הס: באיזה גיל?

חן סוריא: הנשדדים הם ילדים בכיתות ה-ו-ז.

חן סוריא: ילד בגיל 14 בכיתה ח' שניסתה לרצוח אותו חבורה של ילדים אתיופים.

חן סוריא: ילדים בני שמונה תשע, שכשאתה חוקר אותם מסתבר לך שהם אומרים עם חיוך על השפתיים: רצינו להרוג אותו ואם היינו יודעים שהוא רק איבד את ההכרה היינו הורגים אותו והילד הזה מאושפז תקופה ארוכה.

נעמי בלומנטל: למה?

חן סוריא: סתם.

חן סוריא: הוא עבר ברחוב ולא נראה להם המבט שלו.

אופירה רובינשטיין: כעס.

אופירה רובינשטיין: הרבה כעס, תסכול ועוני.

חן סוריא: אני יכול להגיד שבני, שהיום הוא בכיתה ו', נשדד פעמיים בקניון.

חן סוריא: שדדו לו את דמי הכיס כשהוא הלך לראות סרט.

חן סוריא: היום הוא מאד מתוחכם והוא מחביא את השטרות של הכסף בנעליים.

חן סוריא: אבל היו לנו כאלה עשרות מקרים השנה עם ילדים ונתפסו השודדים.

חן סוריא: חבורות הנוער האלה ששודדות נתפסו.

חן סוריא: אנחנו גם הקמנו נקודת שיטור קהילתי בקניון.

חן סוריא: בעיר רחובות יש לנו שתי נקודות שיטור קהילתי בעיר עצמה.

חן סוריא: אחת בקניון ברחובות לאור כל הבעיות האלה עם הנוער העולה, עם הנוער האתיופי בקניון, כל מקרי השוד והונדליזם והנקודה שניה היא בקריית משה.

חן סוריא: הקמנו אותה במתנ"ס בקריית משה, לאור כל הבעיות.

חן סוריא: אבל ידינו כבולות.

חן סוריא: כשאני תופס ילדים בני שמונה, תשע ועשר, מבחינת החוק אני כבול מלטפל בהם כי הם אינם ברי עונשין.

חן סוריא: יש לנו פשיעת רכוש.

חן סוריא: פריצות לבתים, פריצות לרכבים.

אליהו ישי: גם של הגילאים האלה?

חן סוריא: של ילדים בני תשע עשר.

חן סוריא: הם נתפסים.

חן סוריא: הוא נתפס, הוא מגיע אלי לתחנה, אנחנו מדברים אתו בעל פה והוא הולך הביתה ובדרך הביתה הוא נתפס עוד פעם כשהוא גונב ועוד פעם הוא מגיע לתחנה.

ברוך אייל: כי הוא רעב.

חן סוריא: הוא רעב.

חן סוריא: אני יכול גם להגיד שיש חלק גדול מהילדים האלה שלנים על גגות של בתי ספר ושילדות של מכוניות.

חן סוריא: ההורים לא מוכנים לקבל אותם הביתה והם לנים ברחוב בכל מיני מקומות ואגף הרווחה מכיר אותם.

חן סוריא: היינו בישיבות תאום והקמנו רשימות של שמות.

חן סוריא: בחודש האחרון היו לנו תשעה תיקי נעדרים של ילדים אתיופים.

חן סוריא: התיק האחרון זה תיק של שני ילדים אתיופים בני תשע ואחת עשרה, שנעלמו למספר ימים מהבית.

חן סוריא: מסתבר שהם כבר כמה פעמים נעדרו.

חן סוריא: לוקחים את האופניים.

חן סוריא: פעם אחת מצאו אותם בקניון בנס ציונה.

חן סוריא: ילדים בני תשע ואחת עשרה.

חן סוריא: אחרי כמה ימים שהם לא נמצאו השומר של הקניון בנס ציונה מצא אותם ישנים שם בקניון והודיע לנו.

חן סוריא: כל פעם מוצאים אותם במקום אחר.

חן סוריא: ילד אחד לקח את האופניים ורצה לנסוע לירושלים.

חן סוריא: הוא נמצא על ידי פועלים מהשטחים ישן בצד הכביש.

חן סוריא: אין יד שתופסת אותם.

חן סוריא: הם עושים ככל העולה על רוחם.

יוסי פרחי: מה רמת השליטה של ההורים?

חן סוריא: אנחנו חוקרים את ההורים.

חן סוריא: אני יכול להגיד לך שלמשל, לגבי הילדים האחרונים שנעדרו, אז קודם כל קיבלנו הודעה על ילד נעדר אחד ארבעה ימים אחרי שנעדר, דרך בית הספר.

חן סוריא: הוא לומד בבית ספר בראשון לציון וקיבלנו את זה דרכם, לא דרך ההורים.

חן סוריא: כשהלכנו וחקרנו, הסתבר שהוא נעדר עם עוד ילד שאף אחד לא דיווח לנו עליו.

דליה לב-שדה: יש תוכנית ספציפית לנושא הזה, שהורידה כמעט לאפס את השוטטות של ילדים ונוער בקניונים.

דליה לב-שדה: היא מופעלת בשיתוף עם עמותת עלמי"א.

נעמי בלומנטל: אז הנה.

נעמי בלומנטל: יש תוכנית.

נעמי בלומנטל: אנחנו מסיימים את הישיבה.

נעמי בלומנטל: תודה לכולכם.