ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 11, 1999-10-18 11:30

חברי הוועדה: סופה לנדבר

מוזמנים: אביטל טוך - מנהל המחלקה לפניות הציבור, משרד הקליטה

מוזמנים: רוני ארד - רפרנט קליטה, משרד האוצר

מוזמנים: ישראל שוורץ- מנהל מחלקת אכלוס, משרד הבינוי והשיכון

מוזמנים: אנה איסקובה- יועצת ראש הממשלה לקליטה ושילוב חברתי

מוזמנים: משה אלמוזלינו - מנהל מרחב הדרום, הסוכנות היהודית

מוזמנים: מוריס כהן - מנהל מרכז קליטה יעלים - באר-שבע

מוזמנים: אורנה וירקוביצקי - המוסד לביטוח לאומי

מוזמנים: תמר מיארה - מנהלת אגף נכסים, עמידר

מוזמנים: מירה קידר - מנהלת אגף קליטה וקהילה במרחב הדרום

מוזמנים: שמעון חלפון - ראש מחלקת קליטה, עירית חדרה

מוזמנים: אילן ארכיטקטר - יו"ר התאחדות עולי אמריקה הלטינית

מוזמנים: דורה סרור - יו"ר התאחדות אמריקה הלטינית

מוזמנים: דוד רוט - פעיל בקרב העולים מקובה, קיבוץ דביר

מוזמנים: מרלן ליאון - עולה מקובה

מוזמנים: ליאו טננבאום - עולה מקובה

מוזמנים: אדווינז סנצ'ז פרס - עולה מקובה

מוזמנים: רחל מרקיזר - עולה מקובה

מוזמנים: ברטה רמוס - עולה מקובה

מוזמנים: סוי סגל - עולה מקובה

סדר היום: קשיי הקליטה של העולים מקובה - חברי הכנסת נעמי בלומנטל, אבשלום וילן ואופיר פינס-פז.

סדר היום: אבשלום וילן ואופיר פינס-פז

נעמי בלומנטל: בוקר טוב.

נעמי בלומנטל: אנחנו מתכנסים כאן לאור הבשורה שסוף סוף יצאה לאור על עלייתם של יהודי קובה, ואנחנו באמת רוצים לברך אתכם.

נעמי בלומנטל: אנחנו שמחים שאתם יצאתם, קמתם לתחיה ויצאתם לאור העולם.

נעמי בלומנטל: עכשיו, משמותר לפרסם, אנחנו רוצים להגיד לכם כאן, בשם כנסת ישראל - אנחנו מאד מאד מאושרים שהגעתם לארץ, שמחים איתכם.

נעמי בלומנטל: ידענו שאתם כאן ולא יכולנו לתת לכם את כל הסיוע שבאמת רצינו לתת.

נעמי בלומנטל: אמנם, טיפלו בכם אבל לא בצורה שאנחנו רוצים לטפל בכם ולא באותה עוצמה שאנחנו יכולים לטפל בכם.

נעמי בלומנטל: עכשיו, משאנחנו כאן -חברי הכנסת שגם נמצאים, גם סיור ועדת העליה, הקליטה והתפוצות שבו היינו במרכז הקליטה באשקלון ואת חלק מכם גם פגשנו - אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו, ויש לנו יכולות, על מנת שהמצב שלכם ישתפר.

נעמי בלומנטל: באשר לחשאיות שאפפה את המבצע של הבאתכם, יכול להיות שנשמע גם היום בישיבה ממה זה נבע, האם אתם הייתם שלמים עם כך שזה היה חשאי.

נעמי בלומנטל: אנחנו שמענו באשקלון שחלק אפילו לא ידעו שזה חשאי, כי אנשים אמרו: מאיפה אני, אני מהוואנה, אני מקובה.

נעמי בלומנטל: לא הסתרתם שום דבר, אבל יחד עם זה, הדבר לא פורסם באמצעי התקשורת.

נעמי בלומנטל: זה מה שנאמר לי בטלפון.

נעמי בלומנטל: ייתכן שיש חלק מהדברים שהם כאלה ויש חלק מהדברים שהם לא בדיוק כך.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שנשמע על כך היום ויכול להיות שהדברים, בחלקם לפחות, יישארו עדיין חסויים.

נעמי בלומנטל: אני מבינה גם שהתפרסם על כך ששולמו כספים באשר לעליה שלכם.

נעמי בלומנטל: אתה התייחסת לזה, אם אתה רוצה להתייחס לזה, אנחנו נקדם אותך בברכה.

יונה מילר: כדי לענות על כל השאלות האלה, צריך הרבה זמן, ואני אנסה לקצר.

יונה מילר: קודם כל, מה שאני יכול להעביר זה את הניסיון שהיה לי בעצמי.

יונה מילר: אני מצטער על העברית שלי.

סופה לנדבר: כמה זמן אתה בארץ?

יונה מילר: ארבע שנים וחצי.

יונה מילר: אני יכול להעביר את הניסיון שלי, אני יכול להעביר איזושהי דעה שהעבירו לי עולים מקובה, ולמרות שאבא שלי ואני אנשים שונים לחלוטין, לכל אחד יש את חופש המחשבה שלו ואני לא רוצה שילבישו מילים שלו עלי ולא שילבישו מילים שלי עליו - אני אנסה פחות או יותר להציג חלק מהדעה שלו.

יונה מילר: פניתי לסוכנות אם הם יכולים לקצר לי את תהליך הקליטה שאמור להיות שנה, ולהתחיל לעזור לי בשכר דירה.

יונה מילר: אמרו לי שלא.

יונה מילר: למזלי הרב, מישהו ברעננה קיבל אותי במשך ארבעה חודשים - אשתי גרה בבאר-שבע עם הבת שלי ואני גרתי ברעננה, נסעתי בסוף שבוע לראות אותן - בתקופה קשה של פיגועים.

יונה מילר: אני לא יותר אמיץ מכולם, אבל מה לעשות, זה חלק מחיינו כאן בארץ, עד שסוף סוף הגעתי לתקופה של שנה - 11 חודש - והבאתי את כל המשפחה לגור במרכז בפתח-תקוה.

יונה מילר: יש קושי, אני לא אומר שלא, יש קושי מאד גדול בעליה הקובנית.

יונה מילר: כמו כל חברה בכל מדינה, גם בקובה החברה מורכבת מכל מיני סוגי אוכלוסיה וסוגים של אנשים.

יונה מילר: יש כאלה שצריכים יותר עזרה או יותר תשומת לב מאחרים, יש כאלה שאולי בגלל שהם יותר מלומדים או מסיבות אחרות, יותר קל להם לקבל מנטליות או סביבה אחרת לגמרי.

יונה מילר: קובה היא באמת מדינה יפה, מאד חמה, שבה אין אפליה לגבי שום אזרח קובני - לא משנה אם הוא יהודי, לא משנה אם הוא כושי, לא משנה אם הוא נוצרי, לא משנה מאיפה הוא בא- אין אפליה בכלל.

יונה מילר: זה עם מאד מאד חם.

סופה לנדבר: תסביר מה היה לך הכי קשה במשך ארבע השנים האלה.

סופה לנדבר: מה אתה זוכר שהיה הכי קשה?

סופה לנדבר: הרי אתה עובר תהליך של אינטגרציה, וזה מובן שהתהליך קשה, אבל מה אתה זוכר שהיה הכי קשה?

יונה מילר: אני מאד מצטער שאני לא יכול לענות לך כי אצלי הכל היה צפוי.

יונה מילר: באתי מוכן לכל ובאתי לבנות את החיים החדשים שלי.

יונה מילר: לכן אני מדבר בשמי ולא בשם של העולים החדשים.

סופה לנדבר: מה מסמל את העליה מקובה?

יונה מילר: קשה לי להשיג את הדירה שלי.

יונה מילר: תמיד יש את המלחמה היומיומית להתמודד עם קשיים, להתמודד עם עבודה.

נעמי בלומנטל: רציתי לשאול מה אתה שומע היום מקובה, מהקהילה שנמצאת שם.

נעמי בלומנטל: מה אתה שומע מאבא שלך, גם אחרי כל הפרסומים שהיו שם, ומה שלום היהודים שעדיין נמצאים שם?

יונה מילר: אחרי כל הפרסומים אני לא יודע בדיוק.

יונה מילר: החיים של היהודים בקובה לא שונים מכל אזרח קובני.

יונה מילר: ההיפך, אפילו אני יכול להגיד שבגלל שהיינו יהודים בקהילות מכל דרום אמריקה -אבל היינו בתנאים קצת יותר טובים מהאוכלוסיה הקובנית.

יונה מילר: אני אומר שזה הבדל ממש לא משמעותי, אבל חיים כמו כל אזרח.

נעמי בלומנטל: היום יש יותר אנשים שמציגים את עצמם כיהודים או שרוצים לחזור ליהדות?

נעמי בלומנטל: אתה שומע על תהליך כזה?

יונה מילר: כן, ולכן תמיד שואלים אותי: כשאתה יצאת, אמרתם שיש 1,500 יהודים.

יונה מילר: באו 400 ועדיין יש 1,500 יהודים?

יונה מילר: זו הסיבה.

יונה מילר: יש כאלה שהתעוררו, התקרבו לקהילה ולחזרה לשורשים.

יונה מילר: אני בכלל לא יודע על מה הם מדברים, על מה הם מתבססים, וחוץ מזה, אם מישהו חושב שבן-אדם יכול להיות עשיר עם כספים של קהילה כל כך ענייה כמו הקהילה היהודית הקובנית שמקבלת עזרה מהג'וינט ומכל הקהילות הדרום אמריקניות ומארצות-הברית - אין לי מילים על כך.

יונה מילר: זה פשוט חוסר ידע, חוסר בסיס.

אבשלום וילן: יש תנועות יהודיות שפועלות היום בקובה?

יונה מילר: יש.

נעמי בלומנטל: דתיות, או כמו הג'וינט או גופים אחרים?

אבשלום וילן: כל הארגונים.

אבשלום וילן: האם ישנם ארגונים יהודיים פעילים כרגע בקרב הקהילה?

יונה מילר: כן.

יונה מילר: יש את הג'וינט, הדסה, ויש השפעה או השקעה של בני-ברית.

יונה מילר: יש.

נעמי בלומנטל: ולגבי מה ששאל חבר הכנסת וילן - לגבי תנועות כמו רפורמים, קונסרבטיבים, ידוע משהו?

יונה מילר: כן, ואני מדבר על הוואנה.

יונה מילר: בהוואנה קיימים עדיין ארבעה בתי כנסת - שניים ספרדים ושניים אשכנזים.

יונה מילר: מהאשכנזים, אחד עם כיוון אורתודוכסי, השני עם כיוון קונסרבטיבי.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשאול אותך - אדווינז סנצ'ז פרס - אנחנו פגשנו אותך במרכז הקליטה באשקלון.

נעמי בלומנטל: מה הקשיים העיקריים שבהם נתקלתם, שאתה נתקלת, בקליטה שלך?

נעמי בלומנטל: מה קורה איתך?

אדווינז סנצ’ז פרס: קודם כל, אנחנו הגענו לארץ כמעט בלי שום אינפורמציה על מה שקורה כאן בישראל.

אדווינז סנצ’ז פרס: אנחנו יוצאים ממדינה ולא מכירים מה קורה בחוץ.

אדווינז סנצ’ז פרס: כולם שם אומרים: נלך לישראל, כולם רואים את ישראל בתמונה, אבל לא יודעים מה יש בישראל.

אדווינז סנצ’ז פרס: אחר כך הגענו לארץ, היה בן-אדם שחיכה לנו בשדה התעופה, סידר לנו את תעודת העולה, שלח אותנו לאשקלון.

אדווינז סנצ’ז פרס: שם לקחו אותנו לסדר את הניירות שלנו, אולפן, וזהו.

נעמי בלומנטל: מה הקושי העיקרי שלך?

נעמי בלומנטל: נדמה לי שאתה נשוי.

אדווינז סנצ’ז פרס: עוד לא .

נעמי בלומנטל: מה הקושי הכי גדול שאתה שומע גם מאנשים שנמצאים שם במרכז?

אדווינז סנצ'ז פרס: הבעיה הכי קשה זה העניין של הדיור.

נעמי בלומנטל: יש כל חודש מספיק כסף כדי לקנות אוכל?

סוי סגל: אין סל קליטה למשל.

סוי סגל: אנחנו חושבים שעולים מקובה באים בתנאים קשים, רק עם 20 קילו בגדים, בלי שום כסף - אנחנו חושבים שלפעמים סל הקליטה הוא קצת נמוך ושכר דירה קצת גבוה.

סוי סגל: לי יש שני ילדים, ואני יכולתי לקנות אוכל, אבל זה לא מספיק.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: מרלן, איפה את גרה עכשיו?

מרלן ליאון: עכשיו אצל אמא שלי בהרצליה.

נעמי בלומנטל: מתי הגעת לארץ?

מרלן ליאון: עוד שבועיים, זה יהיה חמש שנים.

נעמי בלומנטל: מה את יכולה לייעץ לעולים שמגיעים עכשיו?

סופה לנדבר: הכל עובר, חביבי.

מרלן ליאון: אולי המילה הראשונה שכולם לומדים - סבלנות.

חיים חייט: שמי חיים חייט, אני לא עולה חדש.

חיים חייט: עליתי מקובה ב- 1960, בינתיים נקלטתי.

חיים חייט: היום אני חבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית.

חיים חייט: בזמנו, עליתי כחניך "השומר הצעיר".

חיים חייט: לפני כן, הייתי ראש האגף לארגון של מפ"ם, ובתור שכזה, יחד עם עוד קבוצה - מוניקה פולק ועוד, היינו אלה שסללנו את הדרך לעליה הזו - העליה החדשה - מתוך כוונה לעזור לקהילה שלנו שישבה שם להגיע לכאן.

סופה לנדבר: זה לא תמיד עוזר, את האמת.

חיים חייט: זה עוזר.

נעמי בלומנטל: דווקא אצלך זה עזר.

סופה לנדבר: אני נקלטתי בצורה ישרה, בלי בעיות, אם ניתן להגיד את זה.

חיים חייט: ושנית, הם הגיעו בלי שום דבר, באופן מוחלט, בניגוד לעליות אחרות שפה ושם היו כאלה שהסתדרו.

נעמי בלומנטל: חיים, לשם כך אנחנו כאן.

חיים חייט: -- להשפיע על הדרג הפוליטי הכספי, על שר האוצר, שהוא יעזור למשרד הקליטה - לשרה יולי תמיר, שיש לה גישה חיובית ורצינית מאד ורצון לפתור את הבעיות - לתת את האמצעים כדי לפתור את הבעיה העיקרית והמרכזית היום, שזהו הדיור, שאי אפשר להשיג אותו.

נעמי בלומנטל: סליחה, חיים, עם כל הכבוד להסתדרות הציונית ולמבצעים שעשית - תאמין לי שאנחנו יודעים את העבודה טוב מאד.

חיים חייט: אין צל של ספק.

נעמי בלומנטל: ייתכן - ואמרתי את זה בזהירות רבה - כאשר מגדירים מעמד של עולה חדש, בין אם הוא מארץ מצוקה או מארצות שיש להן סיווג שונה, לצערנו עד היום, עדיין הסיווגים הם לפי ארץ המוצא.

נעמי בלומנטל: לפיכך, זה מקנה הרבה יותר זכויות, זאת אומרת אם נבוא ונגדיר אותם כפליטים בשל העובדה שהם הגיעו בסך הכל עם אותם 20 קילו, לא מסיבות אחרות, ייתכן שצריך לשנות את השם של הסיווג.

נעמי בלומנטל: בהחלט ניתן את דעתנו על כך, זה רעיון טוב, אבל בסך הכל, אם זה יקל עליהם להשיג דיור, אם הם יקבלו תנאים יותר טובים, אז עשינו משהו, והלוואי ונגיע לזה.

נעמי בלומנטל: אגב, חבר הכנסת אבשלום וילן כתב אלי מכתב, וכך אנחנו גם דנים היום, שמעמדם יוגדר כפליטים במובן זה שהם יקבלו את הסיוע כמו של פליטים בשל העובדה שהם מגיעים רק עם אותה מזוודה, עם אותם 20 קילו.

מיכאל נודלמן: שמעתי שאצל המשפחות, הילדים נמצאים במרכז קליטה אחד והורים במקום אחר.

מיכאל נודלמן: זה נכון או לא נכון?

נעמי בלומנטל: תיכף נשאל את משרד הקליטה.

סופה לנדבר: רציתי להמליץ.

סופה לנדבר: כל בן-אדם ממש בהכרה מלאה אומר לך תודה עבור מה שעשית, אם עשית, אבל אני חושבת שכאן אנחנו מדברים על משהו אחר.

סופה לנדבר: אנחנו מדברים על עליה שצריכה להרגיש שיש לה בית בבית הזה, וכדי לתת להם בית ולתת להם הרגשה, אני מאד תומכת ברעיון שאתה אמרת שכל אחד עובר את הקליטה שלו בצורה שבה הוא עובר.

סופה לנדבר: זה מעבר ממדינה למדינה, זה מעבר ממנטליות למנטליות שונה, זה מעבר לחיים שונים לגמרי.

סופה לנדבר: אתמול הייתי בכרמיאל, היה 10 שנים לעליה ממדינות חבר העמים, ובמקרה נזכרנו מה היה לפני 10 שנים.

סופה לנדבר: היו שם המון אנשים ששמחו אחרי שהם נמצאים כאן 10 שנים, אבל אותם אנשים לפני כמה שנים, אתה זוכר איך הם הגיעו, וכל אחד עם דרכו לפניו.

סופה לנדבר: אני דווקא תומכת ברעיון שלך לתת להם סטטוס של פליטים בגלל שאצלנו אין כלים.

סופה לנדבר: אם אין להם סטטוס זה, אין כלים לעזור להם.

סופה לנדבר: אגב, אני רוצה להגיד ואנחנו חוזרים לכך כמה פעמים.

סופה לנדבר: הייתי ממליצה לתת אותו סטטוס לאנשים שמגיעים מצ'צ'ניה בגלל שאלה אנשים שמגיעים בלי כלום, ומה שיכול לעזור להם זה אמצעים כלכליים, יחד עם זה שאם הם נמצאים במסגרת קליטה של פליטים, זה גם דיור ציבורי ודברים שיכולים לעזור.

נעמי בלומנטל: משרד הקליטה - אני רוצה לשמוע מה מקבל עולה, מה מקבלים היום העולים שמגיעים מקובה ואיזה מעמד ניתן לתת להם כדי שמצבם ישתפר.

אביטל טוך: קודם כל, העולים מקובה מקבלים שני דברים שהם שונים לחלוטין משאר העולים - אחד זה סיוע בסל קליטה שמיועד לכל העולים שהולכים לקליטה ישירה - שכירת דירות בשוק הפרטי, והם הולכים למרכז קליטה.

אביטל טוך: זה כבר עושה הבדל גדול מאד.

אביטל טוך: המטופלים במרכז הקליטה אינם משלמים שכר דירה של שוק פרטי ומקבלים מאיתנו סל קליטה מלא.

אביטל טוך: בנוסף, יש דבר שנקרא סיוע לנמלטים מאיזורי חירום.

אביטל טוך: הסיוע הזה ניתן למי שעולה מאיזורים אשר מוגדרים על ידי הסוכנות, לשכת הקשר ואנחנו, כאיזור חירום - ברוב המקרים אלה איזורי קרבות, כמו צ'צ'ניה בזמנו, בלגרד בזמנו, קוסובו בזמנו, תלוי מה קורה באותו איזור באותה תקופה.

אביטל טוך: העולים שהגיעו מקובה הוכרו כזכאים לסיוע הזה.

אביטל טוך: הסיוע הזה ניתן בחודשים הראשונים לעליה לארץ, ואנחנו לא מדברים כאן על מתן הגדרה לעולה כפליט.

אביטל טוך: רוב העולים, רבותי, מגיעים למדינת ישראל בשנים האחרונות מאיזורים חסרי תשתית כלכלית - כולנו יודעים את זה.

אביטל טוך: אנחנו מגדירים את המענק כמענק לנמלטים מאיזורי חירום.

אביטל טוך: מדובר בסיוע ממוצע למשפחה של שלוש נפשות של כ- 3,000 שקל, ממוצע של כאלף שקל לנפש, קרוב לאלף שקל לציוד ביתי כאשר עוזבים את מרכז הקליטה, אם הולכים למרכז הקליטה.

אביטל טוך: זה מתווסף לסל הקליטה ולמענק המכס, לכל הסיוע שאנחנו נותנים.

נעמי בלומנטל: מה היום יוצא גובה סל הקליטה?

אביטל טוך: סל קליטה לזוג, בלי הלוואה בנקאית - 26,157 שקל.

אביטל טוך: ילד מגיל אפס עד ארבע - תוספת של 8,942 שקל.

אביטל טוך: ילד מגיל ארבע עד 18 - תוספת של 5,939 שקל.

אביטל טוך: אחר כך, לחצי שנה השניה מתווספת הלוואה בנקאית, אלא אם מדובר בנזקקים, בקשישים, וזה מגיע כמענק משלים - 9,303 שקל למשפחה, תוספת ממוצעת לכל ילד של 1,400 שקל.

אביטל טוך: משפחה יכולה להגיע לסל קליטה בשנה ראשונה - זוג ההורים 35,460 שקל, כל אחד מהילדים בין 7,000 ל- 10,000 שקלים.

אביטל טוך: דרך אגב, כל הלוחות נמצאים כאן אצלי, אבל נמצאים גם באתר האינטרנט של המשרד.

אביטל טוך: כל הפרטים הכספיים וכל הסיועים הכספיים של המשרד שלנו נמצאים באתר האינטרנט שלנו - לא לכולם יש גישה, אבל הם פתוחים לכל.

אביטל טוך: הם פתוחים לכל גם דרכי, אבל כל מי שרוצה להשתמש, יש לי כאן גם עותקים.

נעמי בלומנטל: אולי משרד הקליטה מוכן לחלק להם מחשב שהם יוכלו להיכנס לאינטרנט?

אביטל טוך: את צודקת לחלוטין, אבל לצערי הרב, גם אצלנו רק מיעוט קטן של העובדים מחובר.

אביטל טוך: אני יודעת שגם בכנסת.

אביטל טוך: אני מאד בעד שכולם יהיו מחוברים, על כל פנים כל הסיועים הכספיים שלנו נמצאים באתר האינטרנט שלנו.

אביטל טוך: זה באשר לסיוע בסל קליטה.

אביטל טוך: לזה מתווסף בחצי שנה השניה של השנה הראשונה סיוע בהבטחת הכנסה למי שמתייצב או למי שלומד בקורס, וסיוע במענק מכס לרכישת ציוד ביתי בסיסי, שמגיע כמעט עד 10,000 שקל למשפחה.

אביטל טוך: כל זה הסיוע של השנה הראשונה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: משרד השיכון, מר שוורץ, איפה אתם בתמונה?

נעמי בלומנטל: הנה, יש לך כאן אנשים שנמצאים במרכז קליטה כבר תקופה לא קצרה, חלק מהם, רוצים לעבור לדיור.

נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים שהם לא היחידים, אבל נגיד לצורך הישיבה הזאת הם היחידים.

נעמי בלומנטל: מה הסיוע שהם מקבלים, בוא נאמר לעומת סיוע של עולים נגיד מאתיופיה.

ישראל שוורץ: לדוגמה, מחבר העמים - אותו סיוע שמקבלים עולים שעולים מחבר העמים.

נעמי בלומנטל: שאומר היום מה?

ישראל שוורץ: שאומר היום סיוע של כ- 110 אלף שקל למשפחה, ואם משפחה הולכת לאיזור עדיפות לאומית, בין 60 ל- 80 אלף שקל, לפי איזור עדיפות.

נעמי בלומנטל: מה קורה בפועל?

ישראל שוורץ: זה הסיוע שעומד לרשות עולי חבר העמים, שעד היום למעלה מ- 70% מהם רכשו דירות עם הסיוע הזה.

אבשלום וילן: ההסדר שעומד לעולי אתיופיה.

אבשלום וילן: ...

ישראל שוורץ: לא, אני דיברתי לגבי עולי חבר העמים.

ישראל שוורץ: הסיוע לעולי אתיופיה ודאי שהוא יותר גבוה.

ישראל שוורץ: לעניות דעתי לפחות, גם מצבם הסוציו-אקונומי שונה.

נעמי בלומנטל: זאת אחת הבעיות, כי נשאלת השאלה האם יש כאן מישהו שאולי יכול לסייע בזה - האם יש סיכוי שרוב האנשים שיושבים שם יוכלו לשלם כפי שמשלמים עולים מחבר המדינות את המשכנתאות הגבוהות מאד כפי שמשלמים היום את ההחזרים כל חודש וחודש.

נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים, זו לא תורה מסיני, שמישהו שיש לו משלח יד טוב ועבודה טובה לאחר מכן, יכול לשלם את המשכנתאות, ואילו אנשים שיעבדו בעבודות מזדמנות או בעבודת כפיים, לצערי לא יוכלו לעמוד במשכנתאות האלה.

אבשלום וילן: אנחנו יודעים שלב העניין הוא גובה המשכנתאות.

אבשלום וילן: זה בעצם במצב הנתון שם המשחק.

אבשלום וילן: בכל אופן, בזמנו אני נפגשתי בניו-יורק, בברוקלין, עם יהודי סוריה שישבו שם.

אבשלום וילן: אני זוכר שכל פעם הממשלה הביאה עוד הצעה יותר טובה, עוד הצעה, עד אשר הם הסכימו.

אבשלום וילן: היתה בעיה פוליטית, הם לא יכלו לצאת ישירות לארץ, אבל שם הם זכו לסיוע, ובסך הכל בארץ הסתדרו יפה מאד.

אבשלום וילן: כך גם בזרמים נוספים, כמו תימן ואחרים.

אבשלום וילן: השאלה היא מה השיקול של משרד השיכון לגבי 500 עולים כאן, ועוד קהילה של 1,500 - עם יהדות קובה לא ללכת לקריטריון הזה כמו של יהודים נרדפים מארצות מצוקה שיצאו - לא תקראו לזה פליטים, ניתן לזה שם אחר - מדוע הם לא בקטגוריה הזאת?

יונה מילר: אני רוצה לציין דבר אחד.

יונה מילר: מדובר כאן על 500 או 1,000 ואנחנו מדברים כאן על נפשות, לא על משפחות.

יונה מילר: זאת אומרת, אם אתה מחלק את זה לשלוש בממוצע, אתה מדבר כאן על 300 משפחות, שזה יהיה ברור.

נעמי בלומנטל: מר רוני ארד, שלום, אנחנו במיוחד מכבדים את האוצר כאן בישיבות האלה, כידוע.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שאתה גם צריך לעזוב עוד מעט.

נעמי בלומנטל: מר ארד, אני יודעת שהמבצע היה חשאי, אבל האם משרד האוצר ידע שמגיעים עולים מקובה, מנסה לעזור בזה?

רוני ארד: אני רוצה להגיד שרק לפני חודש בערך באה אלי פניה ראשונה מצד משרד הקליטה לגבי העולים הקובנים.

רוני ארד: עד אז, אני לפחות אישית, לא ידעתי על כך, אבל ברגע שהגיעה פניה, דנו עם המשרד ובימים אלה אמורה לבוא פניה בוועדת כספים עם כסף עבור הקובנים.

רוני ארד: מעבר לכך, לא באה שום פניה נוספת מטעם המשרד.

רוני ארד: אני מתאר לעצמי שברגע שתבוא, נשב ונדון איתם.

רוני ארד: אין כרגע שום פניה קונקרטית מצד משרד הקליטה לגבי כספים שמיועדים לקובנים.

רוני ארד: הפניה היחידה שהגיעה, נדונה, ובימים אלה מועברים כספים.

אבשלום וילן: אני הוצאתי מכתבים כבר לפני שלושה חודשים למשרד הקליטה בעקבות הפעילות של החברים האלה.

רוני ארד: אני רוצה להסביר שלמשרד הקליטה יש תקציב שבחלקו מופנה גם למקרים כאלה.

רוני ארד: אני מתאר לעצמי שכרגע, בגלל שהיתה עליה יותר גדולה, הם ביקשו תוספת, הם יקבלו את זה בימים הקרובים, אבל בעיקרון, למשרד הקליטה יש כסף עבור הנושאים האלה - אם זה דרך סל קליטה, אם דרך דמי קיום, אם דרך כל הדברים האחרים.

אילן ארכיטקטר: למשרד הקליטה יש תקציב של מיליארד, 600 אלף שקל וזה לא יספיק לענין של דיור.

רוני ארד: לא.

רוני ארד: הדיור לא מגיע מתקציב משרד הקליטה.

אילן ארכיטקטר: אתה מדבר על דיור.

נעמי בלומנטל: הדיור זה דרך משרד השיכון.

אביטל טוך: לא רוצים לתת משכנתאות מתקציב סל קליטה.

אילן ארכיטקטר: שמי אילן ארכיטקטר, יושב-ראש התאחדות אמריקה הלטינית.

אילן ארכיטקטר: חבל שחברת הכנסת סופה לנדבר עזבה.

אילן ארכיטקטר: גם בתחילת העליה מברית-המועצות, זו היתה עליה שאף אחד לא יכול היה לדבר עליה ולא דיברו.

אילן ארכיטקטר: לא היה קל מבחינתם בגלל שהרבה דברים לא יכלו להילחם בעדם בגלל העניין שאסור לדבר וכו'.

אילן ארכיטקטר: בכל זאת, בתקופת שנות ה- 70 ושנות ה- 80 היה דיור ציבורי, ואיכשהו כל אלה שהגיעו לכרמיאל ולכל יתר המקומות, מצאו מקום והגיעו למקומם.

אילן ארכיטקטר: כאן מדובר על 500-400 נפשות ואני לא מבין את משרד האוצר.

אילן ארכיטקטר: אנחנו פנינו למשרד הקליטה במכתב בו ביקשנו יחס שווה כלפיהם כאל יתר העליות במצוקה, כגון מאיראן.

אילן ארכיטקטר: אנחנו 22 מדינות באמריקה הלטינית, אבל אף אחת מהן אי אפשר להשוות למצב של קובה.

אילן ארכיטקטר: אמנם אנחנו נחשבים לארצות מצוקה, אבל אף אחד מאיתנו לא יעיז להגיד שמה שיתנו לעולי קובה, יתנו גם לעולי ברזיל או לעולי אורוגוואי, כי זו לא אותה מציאות, ואנחנו נעמוד מאחורי זה ועומדים מאחורי זה, כי אנחנו חושבים שזה לא מוצדק.

אילן ארכיטקטר: מדובר על מעט מאד אנשים, אני לא רואה שהממשלה תיפול בגלל דבר כזה, וזה יפתור את הבעיה.

נעמי בלומנטל: לא אכפת לי שהיא תיפול, אגב.

אילן ארכיטקטר: בכל אופן, קיבלנו תשובה מהסוכנות היהודית שזה נמצא במשא ומתן עם משרד הקליטה ומשרד האוצר בנושא הגדרת המשכנאות לאוכלוסיה הנ"ל.

אילן ארכיטקטר: המכתב הזה הוא מ - 4 ביולי, והם כתבו: "אנו מקווים שבקרוב תתקבל החלטה חיובית".

אילן ארכיטקטר: זו היתה תשובה אלינו מהבקשה שביקשנו להיות שווי זכויות - לא ביקשנו להיקרא פליטים ולא ביקשנו שום דבר - ביקשנו אך ורק שזה יהיה שווה לאותה צורה של עזרה שנותנים לדיור לעולי איראן ולעולי ארצות אחרות שאנחנו מכירים.

נעמי בלומנטל: תודה.

נעמי בלומנטל: על איראן לא נדבר.

נעמי בלומנטל: לפי דעתי, ההצהרה הזאת היא יפה מאד והיא טובה - אני באמת מעריכה את זה מאד - באה התאחדות עולי אמריקה הלטינית ואומרת: יש בינינו שמצבם הכלכלי לא טוב.

נעמי בלומנטל: לעת עתה -ויש לנו על כך ויכוח - האוצר בא כל השנים ואומר: אני שופט לפי ארץ המוצא, אין לי כלים אחרים.

נעמי בלומנטל: אני לא יכול לשפוט לפי מצב כלכלי, נתקלנו בזה בעבר ונמשיך לטפל בזה.

נעמי בלומנטל: באים אנשי התאחדות אמריקה הלטינית ואומרים: מבחינתנו, אל תשאלו לגבי אנשים שמגיעים לארץ מברזיל, לא מארגנטינה, לא מצ'ילה, לא מאורוגוואי, אבל לגבי עולי קובה תתנו להם העדפה, כפי שאתם נותנים לעולי אתיופיה או כפי שאתם נותנים לעולים שבזמנו הגיעו מארצות מצוקה.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שגם אתם, כנציגים של עולי קובה, באמת יכולים לברך על כך.

נעמי בלומנטל: זאת גם תהיה הפניה שלנו כאן, אני משערת גם של חברי ועדת העליה והקליטה.

אבשלום וילן: אנחנו ניקח את הסיכון שזה עלול להפיל את הממשלה.

נעמי בלומנטל: אל תדאג, זה לא מה שיפיל אותה.

אבשלום וילן: אני אומר:

אבשלום וילן: אני מצטרף אלייך ביוזמה ואני מוכן לקחת את הסיכון.

נעמי בלומנטל: משרד החוץ, עדנה רובין.

עדנה רובין: אני רוצה לחזק את מה שאת כרגע אמרת ומה שאמר חבר הכנסת וילן.

עדנה רובין: אני לא בטוחה שזה יהיה נכון להגדיר אותם כפליטים.

עדנה רובין: היה הרבה יותר טוב הפתרון שאת הצעת עכשיו, או פתרונות אחרים שגם חבר הכנסת דיבר עליהם, כי אנחנו לא יודעים מה יכולות להיות ההשלכות של הגדרה כזאת כפליטים גם לגבי החברים שלהם שעוד נמצאים היום בקובה ורוצים לעלות ארצה.

עדנה רובין: כאן אני רוצה קצת להעמיד דברים על דיוקם.

עדנה רובין: המבצע לא היה מבצע סודי, הוא לא היה מבצע חשאי, הוא מבצע שהתנהל בדיסקרטיות, שפשוט לא דיברו עליו יותר מדי בקול רם כדי לעזור לו, ויש הבדל בין חשאי לדיסקרטי לצורך העניין הזה.

עדנה רובין: הגדרה שלהם כפליטים יכולה להשליך על המחשבה של קובה.

עדנה רובין: אנחנו לא גירשנו אותם, הם באים הנה מרצונם הטוב, וזה עלול לטעמי וצריך לשקול האם זה לא יפגע בהמשך התהליך הזה.

עדנה רובין: היה עדיף שזה יהיה בהגדרה אחרת.

דובר: מה גם שההגדרה לא נותנת להם כלום.

נעמי בלומנטל: תיכף נראה איזו הגדרה יכולה כן לתת להם.

אביטל טוך: אני רוצה לחזור על מה שאמרתי עד עכשיו - אין שום משמעות להגדרת פליטים, אין אצלנו הגדרת פליטים בכלל.

אביטל טוך: תעזבו את זה.

נעמי בלומנטל: אז בואי תתני לנו את ההגדרה שתעזור להם.

אביטל טוך: עולים חדשים מקובה - אני חושבת שזו הגדרה מאד מאד מכובדת ומספקת.

אביטל טוך: אני רוצה לומר כמה מלים לעניין התנאים.

אביטל טוך: אנחנו, כמשרד קליטה, נשמח מאד אם מישהו יאשר לנו משכנתאות מיוחדות לכל אוכלוסיה, מאד נשמח - אני לא רוצה שתהיה כאן טעות לרגע- ודאי וודאי לא מתקציב סל הקליטה.

אביטל טוך: יש לנו גידול גדול בעליה השנה והתקציב החסר שהולך לוועדת הכספים של סל קליטה, זה באמת חסר, ויש גידול מבורך מאד של 30% בעליה לארץ בשנה האחרונה.

אביטל טוך: אני לא יודעת אם אנשים יודעים את זה, אבל אנחנו חשים את זה.

אביטל טוך: אם לא יאושר תקציב משכנתאות מיוחד לעולים באוכלוסיות מיוחדות, אנחנו נשתדל לטפל באופן אינדיבידואלי.

אביטל טוך: אנחנו נמפה את מצבן של כל המשפחות, נשתדל לטפל באופן אינדיבידואלי בכל אחת מהמשפחות.

אביטל טוך: בקשר עם משרד האוצר ומשרד השיכון אנחנו כמובן מאד מאד מקווים, בשיתוף פעולה פורה שתמיד קיים איתם, שהוא ימשיך להתקיים גם בעתיד.

נעמי בלומנטל: אנחנו ערים מאד לשיתוף הפעולה, רק אנחנו רוצים לראות את התוצאות.

רוני ארד: אני רוצה לציין שהפניה של משרד הקליטה לא דיברה בכלל על סל קליטה.

רוני ארד: סל קליטה מטופל בצורה אחרת ובדרכים אחרות והוא כולל גם את העולים מקובה.

רוני ארד: הפניה היתה לגבי כל מיני דברים אחרים, כל מיני בעיות אחרות.

נעמי בלומנטל: שכולל משכנתאות?

רוני ארד: לא.

רוני ארד: משכנתאות לא באות בכלל דרך משרד הקליטה, הן באות דרך משרד השיכון.

נעמי בלומנטל: אני אומרת שאנחנו גם מדברים על משרד השיכון.

רוני ארד: אני לא מטפל בזה, מטפל בזה רפרנט אחר שלא הגיע לכאן.

נעמי בלומנטל: צריך שיגיע הרפרנט המתאים.

נעמי בלומנטל: אתה רק מול משרד הקליטה?

רוני ארד: אני עובד מול משרד הקליטה.

רוני ארד: הסכום הזה הוא לא עבור סל קליטה, אלא עבור דברים שמסביב לסל קליטה.

רוני ארד: כמו שראיתם, הם מקבלים סל קליטה, למרות שהם נמצאים במרכז קליטה ולא שוכרים איתו דירה, ואת זה לא כל עולה מקבל.

רוני ארד: אבל אני אומר: התוספת שהם קיבלו זה עבור דברים מסביב.

רוני ארד: אני לא מתעסק בדיוק עם מה הם קיבלו.

רוני ארד: זאת היתה הפניה שלהם, שזו היתה פניה ראשונה.

רוני ארד: אנחנו לא יכולים לתת מה שלא מבקשים.

נעמי בלומנטל: אנחנו הבנו, ואנחנו נפנה גם בקשר לנושא של השיכון, שהוא כמעט המשמעותי ביותר.

אסתר טייב: רציתי להוסיף שלעולים יש חשש מהנושא הזה של ההגדרה שלהם בגלל שיש גם להם בני משפחה.

נעמי בלומנטל: ברור לנו לחלוטין.

מאיה אנגלרט: מאיה אנגלרט מבאר-שבע.

מאיה אנגלרט: אתם מדברים על משכנתאות, אבל אני נמצאת עם העולים בקשר מאד צמוד.

מאיה אנגלרט: אני אחראית על הקליטה בבאר-שבע מזה שנים רבות, וכשאני באה למשרד הקליטה, הם לא עומדים בקריטריונים, ואני חושבת שהמענה למשכנתא הוא לא המענה המתאים לרובם, אלא לדיור ציבורי.

מאיה אנגלרט: גם יתנו משכנתא יותר גדולה, הם לא יוכלו לשלם במשכורת, כשלפעמים הם מגיעים ל - 2,500 שקל.

מאיה אנגלרט: אני יוצאת כאן בקריאה: אני נמצאת יומיום עם העולים, ואם 70% נקלטו ו- 30% לא, זה לא מספק אותי ש- 30% במצוקה.

מאיה אנגלרט: העולים מקובה נמצאים במצוקה, כי אלו שלא במצוקה, הם לא מגיעים ויוצאים ממרכז הקליטה בחדווה ובשמחה.

מאיה אנגלרט: אלה שלא - אני חושבת שצריך בחזרה, בגדול לצאת שוב בדיור ציבורי, ואנחנו נפתור הרבה מאד מצוקה נפשית, חברתית, את כל המשברים.

מאיה אנגלרט: עולה לא יכול לשלם משכנתא בסכום נכבד כמו שהוא צריך לשלם.

נעמי בלומנטל: רק כדי לסבר את אוזנך, מאיה - אנחנו ערים לזה ואנחנו חוזרים ואומרים את זה, ונמצא כאן מר שוורץ וגברת מיארה ממשרד השיכון.

נעמי בלומנטל: לא רק שאין היום כמעט פתרונות - כמעט ואין בדיור הציבורי, אלא עכשיו יהיו עוד פחות כי גם החברות המשכנות הקלסיות מוכרות את הדירות, ופשוט המצב נואש מבחינה זו.

דוד רוט: שמי דוד רוט, חבר קיבוץ דביר, ואני בין יוזמי העליה מקובה.

דוד רוט: הייתי רוצה לעשות קצת סדר בדברים.

נעמי בלומנטל: היית במרכז הקליטה באשקלון.

דוד רוט: כן, הם ביקשו שאני אתרגם.

דוד רוט: אם מישהו שואל אותי ממתי התחילה העליה הקובנית, אני חושב שצריכים לקחת בחשבון שזה התחיל ב- 26 ביולי 1992, כשיצאו ארבעה צעירים.

דוד רוט: זה התאריך שבו התחילו להגיע אנשים.

דוד רוט: אני כתבתי לך - אני לא יודע אם קיבלת את המכתב, אבל יש לי העתק - לפני שנתיים מכתב על מצב היהודים ועל הנזק שהסוד הזה אופף את העליה הזאת, ללא שום צורך, אבל עברו כבר שנתיים.

נעמי בלומנטל: אני אומרת לך שאני בדקתי, אבל אמרו לי שהנזק שזה יתגלה הוא כנראה יותר גדול מאשר הנזק החשאי, ולכן לא יכולתי לטפל בצורה אחרת.

דוד רוט: הדבר המרכזי הוא שרוב האנשים שנמצאים כאן, יש להם בעיה של דיור וכן הפחד לצאת ממרכז הקליטה.

דוד רוט: אחר כך כאשר יוצאים ממרכז הקליטה, לפעמים הם לא יודעים איך להסתדר ולא מסוגלים להסתדר.

דוד רוט: אני הייתי מציע שנרד מכל הנושא הזה של פליטים.

נעמי בלומנטל: בסדר, ירדנו.

נעמי בלומנטל: גברתי, מה שמך?

ברטה רמוס: ברטה רמוס.

נעמי בלומנטל: איפה את גרה?

ברטה רמוס: במרכז קליטה יעלים.

נעמי בלומנטל: מי מנהל מרכז הקליטה?

מוריס כהן: אני.

ברטה רמוס: אני בארץ שלוש שנים, אני אחות מקובה, בישראל עדיין לא הצלחתי במבחנים.

ברטה רמוס: יש לי משפחה, ילד אחד בן 14 ובעלי.

ברטה רמוס: המצב שלי הוא מאד קשה.

ברטה רמוס: בעלי הגיע בגיל 56 לארץ, והוא רופא.

ברטה רמוס: הוא הצליח במבחן, אבל הגיל שלו לא כל כך מתאים כדי לעבוד במקצוע, ונוסף, הוא סובל מאוטם שריר הלב.

ברטה רמוס: הוא היה חולה, אושפז בבית-חולים והמצב שלי באמת מאד מאד קשה.

ברטה רמוס: אני כמעט ראש המשפחה.

ברטה רמוס: אני לא יכולה לצאת ממרכז הקליטה, אני ממשיכה במרכז הקליטה.

ברטה רמוס: מרכז הקליטה בסדר, אני הסתדרתי אבל אני רוצה לצאת לחיים, כמו כל ישראלי.

נעמי בלומנטל: מה הסיכוי שלך להיות אחות בבית-החולים?

ברטה רמוס: בבית-חולים אני עבדתי שנתיים, אבל עשיתי מבחן מאד מאד קשה - אלף פלוס אנשים באו למבחן.

ברטה רמוס: רציתי להצליח, רציתי להסתדר בחיים בישראל.

ברטה רמוס: הילד שלי מרוצה מאד.

ברטה רמוס: אני אגיד לכם שלגבי ילדים כאן

ברטה רמוס: בארץ זה בסדר גמור, אבל אני לא הסתדרתי.

ברטה רמוס: אני כל הזמן עצובה, אני לא יודעת מה אני אעשה.

נעמי בלומנטל: בעלך יכול לצאת לעבודה או שמצבו הבריאותי לא מאפשר לו?

ברטה רמוס: לא.

ברטה רמוס: כולם יודעים ומכירים אותנו - יודעים שהמצב שלו מאד מאד קשה.

ברטה רמוס: איך אני יכולה לצאת החוצה, איך אני יכולה לעבוד?

ברטה רמוס: לשלם עבור הדירה זה תשלום מאד גבוה וזה כל הזמן משתנה בגלל הדולר.

ברטה רמוס: כמוני, יש גם הרבה מקרים.

ברטה רמוס: זה המצב שלי, תודה רבה.

נעמי בלומנטל: מנהל מרכז הקליטה, אתה רוצה להוסיף משהו?

מוריס כהן: מה שנאמר כאן מדוייק, אין לי מה להוסיף.

מוריס כהן: בסך הכל, מרכז הקליטה הוא שהייה זמנית, כל אחד מחפש לו את העתיד שלו, לצאת מחוץ לכותלי המקום, ומבחינת הדיור הציבורי זו בעיה קשה בפני עצמה.

נעמי בלומנטל: אגב, לגבייך גברת רמוס, אני דווקא אופטימית שאת תוכלי להיות אחות בבית-החולים, אני חושבת ב"סורוקה", ומי שתעבדי אצלו, אני בטוחה שיהיה מאד מרוצה, וגם החולים.

נעמי בלומנטל: לכן, מה שנוכל לעשות, אנחנו ננסה לעזור.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שבעלך במצב בריאותי לא טוב.

ברטה רמוס: המצב כאן בארץ בשבילי הוא מאד מאד קשה.

ברטה רמוס: בקובה הוא היה רופא ופרופסור, ואני אחות - ואנחנו באנו כדי להסתדר כאן בארץ.

ברטה רמוס: באנו, והכל הפוך לגמרי וכל הזמן אני כל כך עצבנית וכל כך מתרגשת.

ברטה רמוס: אני באמת לא יודעת מה אני אעשה.

נעמי בלומנטל: יהיה בסדר, לאט לאט.

נעמי בלומנטל: מרלן אמרה: סבלנות, סבלנות, מה לעשות.

נעמי בלומנטל: גברת איסקובה, היועצת החדשה לראש הממשלה בענייני קליטה ואינטגרציה.

אנה איסקובה: יש לי שאלה לגבי הגברת.

אנה איסקובה: לבן-אדם שהיה עובד קודם ולקה בהתקף לב, מגיעה קיצבת נכות.

אנה איסקובה: קיצבת נכות לא מגיעה לאנשים שמגיעים, שלא עבדו בארץ לפני האירוע.

אנה איסקובה: אולי כאן יש מקום לדבר עם ביטוח לאומי לגבי אוכלוסיית העולים בכלל, ולגבי נכויות שקיבלו בארץ.

ברטה רמוס: הוא עבד 30 שנה בקובה.

נעמי בלומנטל: זה רעיון נכון מאד.

נעמי בלומנטל: את הערת אחת הנקודות, שיש לקונה רצינית שאפילו את אותה קיצבת נכות שהיא לא גבוהה, מי שעולה חדש ולא עבד קודם לכן...

אנה איסקובה: היא לא כל כך נמוכה, זה תלוי בהגדרה של ההכנסה הקודמת, אבל צריך להגיע לאיזושהי החלטה.

נעמי בלומנטל: רעיון בהחלט טוב.

נעמי בלומנטל: נציגת הביטוח הלאומי.

אורנה וירקוביצקי: אני אחראית על הבטחת הכנסה בביטוח הלאומי.

אורנה וירקוביצקי: אתם מקבלים הבטחת הכנסה מהביטוח הלאומי כל חודש?

ברטה רמוס: לא.

ברטה רמוס: אני עבדתי שנתיים ואני מקבלת משכורות נמוכות.

אורנה וירקוביצקי: את עדיין מקבלת משכורת?

ברטה רמוס: כן.

אורנה וירקוביצקי: זאת אומרת, את עובדת.

ברטה רמוס: אני עובדת בבית-חולים, אבל עכשיו אני לא עובדת כי אני מחכה לתשובות של המבחן.

אורנה וירקוביצקי: אתם יכולים להגיש תביעה להבטחת הכנסה במצב כזה, אם בעלך לא מסוגל כרגע לעבוד ואת לא עובדת.

אורנה וירקוביצקי: הוא הלך והביא את המשכורת שלי, היא אמרה שלא.

נעמי בלומנטל: אולי תוכלי לשבת עם הגברת, ייתכן שאפשר לסדר.

נעמי בלומנטל: לאחר הישיבה תשבו כדי לראות אולי אפשר יהיה בכל זאת לעזור משהו.

אביטל טוך: אולי כדאי שאורנה תתייחס לעניין קצבאות הנכות.

רוני ארד: אני חייב לצאת.

נעמי בלומנטל: אנחנו נזמין גם את הרפרנט של משרד השיכון.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אל תשכח אותנו.

אורנה וירקוביצקי: לא ברור לי מה את אמרת לגבי קיצבת הנכות.

אנה איסקובה: נניח שאותו רופא היה רופא בארץ והיה לוקה בהתקף לב, הוא היה מקבל קיצבת נכות.

אורנה וירקוביצקי: נכון.

אנה איסקובה: מי שלא עבד בארץ לפני.

אנה איסקובה: ...

אורנה וירקוביצקי: אין קשר.

אורנה וירקוביצקי: שאלה כמה זמן חלף ממועד העליה.

אנה איסקובה: תבדקי את זה.

אורנה וירקוביצקי: אני יודעת, אין קשר.

אורנה וירקוביצקי: שנה ראשונה הוא זכאי מטעם משרד הקליטה, ולאחר מכן הוא יכול לבדוק את הזכאות שלו בביטוח הלאומי החל מהחודש ה- 13.

נעמי בלומנטל: אנחנו נבדוק את זה.

נעמי בלומנטל: אדוני, אתה מעיריית חדרה.

נעמי בלומנטל: תאמר את שמך, כמה עולים יש אצלכם ומה עיקר הבעיות.

שמעון חלפון: שמעון חלפון מחדרה.

שמעון חלפון: יש לנו כ- 44 משפחות בחדרה.

שמעון חלפון: אני חושב שהבעיה המרכזית היא שצריכים לראות ראיה לטווח ארוך.

שמעון חלפון: אתם מדברים על לתת להם שיכון, לתת להם משכנתאות.

שמעון חלפון: איפה הם ירכשו דירות?

שמעון חלפון: בשכונות הכי בעייתיות, ואנחנו עושים שוב ריכוז של עולים שיש להם בעיות קשות.

שמעון חלפון: בחדרה, לצערי, אנחנו היום מרוכזים בשכונות שבהן נתנו דיור לעולים מאתיופיה, עולים מקווקאז - יש גטאות ולא עשינו שום דבר.

שמעון חלפון: אנחנו היום משקיעים המון כסף כדי לעשות אינטגרציה שם.

שמעון חלפון: מה שחשוב זה לתת להם דיור ציבורי בשלב ראשון.

שמעון חלפון: יתבססו, תהיה להם תעסוקה ואחר כך יוכלו לרכוש דירות במקומות נורמליים.

שמעון חלפון: אסור לתת להם שיכון במקומות זולים כי הם יקנו רק בשכונות בעייתיות.

שמעון חלפון: צריך לעזור להם כי הם אנשים שמסוגלים לעבוד, הם אנשי מקצוע, הם אנשים חרוצים והם לא כמו עליות שונות - צריך לראות אותם בראייה חיובית ולמצוא להם פתרונות.

שמעון חלפון: בחדרה יש לנו בעיות קשות איתם ובמרכז קליטה, עם תנאים קשים.

שמעון חלפון: אנחנו כרשות, היתה לנו בעיה עד היום להיכנס אליהם כי היה חיסיון.

שמעון חלפון: בואו נעזור להם להתאקלם.

שמעון חלפון: אם תהיה להם שפה - ואת רואה את הבחור הזה שנמצא כמה שנים בארץ, השפה שלו נהדרת - ותעסוקה.

שמעון חלפון: הוא לא צריך לדאוג למשכנתא אם יש לו דיור ציבורי כמה שנים כדי שהוא יתבסס, זה הפתרון.

שמעון חלפון: אסור לתת להם כרגע שוב לחפש דירות בשכונות בעייתיות, כי זה יגרום להם נזק לטווח ארוך.

נעמי בלומנטל: לעת עתה עוד אין להם אפילו כדי לקנות בשכונות הבעייתיות.

תמר מיארה: אני רוצה להציע פתרון.

תמר מיארה: אני אחראית במסגרת ארצית על כל הנכסים בעמידר.

תמר מיארה: אני כאן מכח התפקיד.

תמר מיארה: מי שלא מסוגל להפריש לשכר דירה בגין עלות נמוכה או סל מאד נמוך ויש לו קשיים לקחת משכנתא ולעמוד בהחזרי משכנתא, יש דירות בפריפריה, ולא מקובלת עלי הסטיגמה שהוצגה כאן שזאת אוכלוסיה חלשה.

תמר מיארה: ההתרשמות שלי שהאוכלוסיה היא חזקה, היא טובה והיא בהחלט מסוגלת והיא לא תחליש את השכונות החלשות.

תמר מיארה: להיפך, היא תחזק את השכונות החלשות.

יונה מילר: מה זה פריפריה?

תמר מיארה: אני אגדיר איפה יש לנו דירות.

תמר מיארה: יש לנו בבית-שאן, בטבריה, למשל בדימונה אין שום בעיה לקבל דיור ציבורי.

מירה קידר: זה לא נכון, סליחה.

מירה קידר: משרד הקליטה לא נותן דיור ציבורי, יש כאן נציגה.

מירה קידר: הם לא זכאים, אנחנו לא מדברים על אוכלוסיה זכאית.

מירה קידר: מדברים על לא זכאים.

תמר מיארה: זוג עם ילד זכאים לדיור ציבורי.

נעמי בלומנטל: מה את אומרת?

נעמי בלומנטל: יש להם זכאות?

תמר מיארה: יושב לידי כאן מר ישראל שוורץ ממשרד השיכון ואנחנו חברה שמיישמת מדיניות של משרד השיכון.

תמר מיארה: בהתאם לקריטריונים, המשפחה עם הילד שיושבים כיום במרכז קליטה בדימונה.

תמר מיארה: ..

נעמי בלומנטל: בבאר-שבע.

תמר מיארה: בבאר-שבע אין דיור ציבורי.

תמר מיארה: יש בנצרת, יש בעפולה, יש בצפת, בקרית-שמונה.

נעמי בלומנטל: ואין דירות זמינות בדיור ציבורי?

תמר מיארה: אני קראתי איפה יש דירות זמינות.

אביטל טוך: אני רוצה להתייחס לקריטריונים.

אביטל טוך: אנחנו מחלקים דיור ציבורי לפי קריטריונים שנקבעו בהחלטות ממשלה.

אביטל טוך: נכון שישנם איזורים שבהם יש עודף דיור ציבורי - וזה נכון לגבי בית-שאן, קרית-שמונה, טבריה - ואז הקריטריונים הם הרבה יותר גמישים, ולפעמים גם עושים מבצעים.

אביטל טוך: למרבה הצער, בחלק מהאיזורים, כגון באיזורים מסויימים באחת מהערים האלה, כל העולים - כולם, לא משנה מאיזו עדה - בוחרים שלא לגור, וכנראה מסיבות מאד מאד טובות.

אביטל טוך: מצד שני, אנחנו מקיימים גם הליך של ועדת חריגים אם יש צרכים, ועולים לא עומדים בקריטריונים האלה.

אביטל טוך: הבעיה היא אחרת - שבאותם איזורים מבוקשים, והיום איזור מבוקש הוא למשל באר-שבע, אין לנו שם דיור ציבורי.

אביטל טוך: זאת אומרת, העברנו ועדת חריגים, הצטברה רשימה של זכאים גם לא דרך ועדת חריגים, והם ממתינים במשך שנים רבות לדיור זמין.

נעמי בלומנטל: משה אלמוזלינו, מנהל מרחב הדרום בסוכנות היהודית.

משה אלמוזלינו: גם תמר צודקת וגם אביטל צודקת - כולם צודקים.

משה אלמוזלינו: במציאות, אף עולה מהקבוצה הזאת שמביאים אותו לדיון במשרד הקליטה, לא עומד בקריטריונים לקבל דיור ציבורי.

משה אלמוזלינו: יש דירות ציבוריות בדימונה, בבאר-שבע, ואולי באשקלון, אולי בעוד מקומות, והם יילכו, כי 15 משפחות מהם עברו לפני כשנה לאשקלון.

משה אלמוזלינו: בסיוע שלנו הם עברו, אבל הקריטריונים הם כאלה שזה לא יעזור.

משה אלמוזלינו: הם לא יעברו את הוועדות של משרד הקליטה, לא בגלל האנשים במשרד הקליטה.

משה אלמוזלינו: הקריטריונים הם כאלה.

משה אלמוזלינו: לכן, אין טעם להגיד שיש דירות.

משה אלמוזלינו: תמר יכולה להעמיד דירות, היא לא יכולה לתת דירה בלי אישור של משרד הקליטה, לצורך העניין.

אביטל טוך: אפשר להעביר אותם לוועדה.

מוריס כהן: זה לא כל כך קל.

מוריס כהן: כאן נאמר לגבי הפריפריה.

מוריס כהן: אני אומר לכם, כמנהל מרכז הקליטה, אני יושב עם נציגת משרד הקליטה כמעט פעם בחודש.

מוריס כהן: אנחנו מנסים לעזור גם בקליטה בפריפריה, זה לא כל כך קל, כך שבואו נראה את הדברים כמו שצריך.

אביטל טוך: לא בגלל קריטריונים נוקשים - אני מאד מצטערת - אלא בגלל מצאי דיור.

אביטל טוך: כשאין דירות, אין מה לתת.

מוריס כהן: אני העברתי משפחה לדימונה, זה לקח לי ארבעה חודשים.

נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לסיים את הישיבה.

אדווינז סנצ'ז פרס: נגיד שבאנו לבקש שיעזרו לנו עם העניין של הדירות, זה לא עניין שיתנו לי דירה של עמיגור או עמידר וזהו.

אדווינז סנצ'ז פרס: יש אנשים שרוצים, ואנחנו מבקשים אם יכולים לתת משכנתא שאנחנו נוכל לשלם אותה.

אדווינז סנצ'ז פרס: אם אני רוצה לגור באשדוד או בתל-אביב, שיעזרו לנו עם המשכנתא.

אדווינז סנצ'ז פרס: זה לא שיתנו לי דירה בדימונה, וזהו.

סוי סגל: מה יכולים לעשות בעפולה או באשדוד?

נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לסכם את הדיון.

נעמי בלומנטל: קודם כל, גברת רמוס, את תשבי עם נציגת הביטוח הלאומי.

יצחק ונגר: סליחה, שמי יצחק ונגר מבאר-שבע, מרכז קליטה יעלים.

יצחק ונגר: אני גר שם שלוש שנים וחצי.

יצחק ונגר: יש כמה אנשים במרכז קליטה שקיבלו מכתב מבית-המשפט.

יצחק ונגר: אנחנו יכולים לחכות שתהיה תשובה?

נעמי בלומנטל: רק שתדע שזה לא רק לגבי עולי קובה, היו בעבר גם לא מעט מקרים - גם של צעירים - של מרכזי קליטה, כי למעשה מרכז הקליטה זה לתקופת ביניים.

נעמי בלומנטל: הסוכנות, משה - תתייחס מה קורה לגבי אותם עולים שהתחילו לקבל מכתבים שהם צריכים לפנות את מרכזי הקליטה.

נעמי בלומנטל: למעשה, אנחנו לא מציעים להם שום דבר, זאת האמת.

נעמי בלומנטל: מצד אחד, הסוכנות כותבת להם מכתבי אהבה על כך שהם צריכים לעזוב.

נעמי בלומנטל: אנחנו, כמדינת ישראל, כולל משרד השיכון, כולל החברות המשכנות, לא מציעים להם שום דבר, וזה המצב.

נעמי בלומנטל: נשמע גם ממך ואנחנו נציע את ההצעות שלנו בהקשר הזה.

משה אלמוזלינו: החבר'ה שנמצאים בבאר-שבע וגם באשקלון, כאלה שיושבים שלוש וארבע שנים, זה מעל למדיניות שלנו בדרך כלל.

משה אלמוזלינו: במקרים האלה הלכנו לפי בית הלל בהתחשב במצב, אבל אי אפשר להגיד גורף - אנחנו הולכים עכשיו לבטל את כל הבקשות לצאת, כי אנחנו רוצים שגם תתקבל החלטה משום שהבעיה המרכזית היא מתן דיור, ולא יעזור לנו שום דבר.

משה אלמוזלינו: אני יכול להגיד: אני אעכב את זה בעוד חודש או בעוד חודשיים, אבל לא נפתור את הבעיה.

משה אלמוזלינו: הבעיה היא להעמיד לרשותם דיור בתנאים כמו שכאן הוזכרו, כמו האתיופים, כדי שתהיה להם אפשרות כן לגשת למשכנתא באותם תנאים, כי משפחה אתיופית עולה הם בוודאי יכולים לגשת למשכנתא, בתנאי שאלה יהיו אותם תנאים, או שיימצא דיור ציבורי.

נעמי בלומנטל: אנחנו מבינים טוב מאד את הבעיה.

נעמי בלומנטל: נאמר דבר כזה - אנחנו נמצאים כרגע בדיונים עם האוצר לגבי המעמד ומה אתם כעולי קובה תוכלו לקבל, בעיקר מבחינת משכנתאות או מענקים.

נעמי בלומנטל: אתם נמצאים באיזושהי קטגוריה ואתם לא מקבלים מספיק, זה נראה לכולנו ברור.

נעמי בלומנטל: מדובר באוכלוסיה לא גדולה במיוחד, היא גם לא תגדל.

נעמי בלומנטל: שמענו גם את העמדה של התאחדות עולי אמריקה הלטינית, שהם מחייבים ויתמכו בזה.

נעמי בלומנטל: אנחנו מצידנו נפנה למשרד האוצר בעיקר, כדי שבמשרד השיכון יקבלו אפשרות לתת את המשכנתאות וחלק שיהפוך למענק.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שיהיו לזה תוצאות.

נעמי בלומנטל: בינתיים, הייתי רוצה לבקש מן הסוכנות - לאור המצב הזה, צריך להבין שרק עכשיו המבצע כמבצע התפרסם והתגלתה הידיעה שאמנם נמצאים כאן עולים מקובה וגם העובדה שאנחנו כוועדת כנסת יכולים עכשיו לטפל בנושא בצורה יותר נמרצת, להתחשב בסיטואציה הזאת.

נעמי בלומנטל: אנחנו נמצאים עכשיו בחודש אוקטובר.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שתוך חודש-חודשיים אנחנו נדע ואנחנו נפעל לכך גם בעקבות פניות אלי מחברי כנסת, חברי הוועדה, נפנה למשרד האוצר והם יתנו את ההנחיות המתאימות למשרד השיכון.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שנצליח לשפר את המצב, כך שתוכלו לקבל משכנתאות ומענקים גדולים יותר, אבל אחר כך נצפה גם מכם - אנחנו ננסה שאתם תראו גם רצון טוב כדי לנסות ולהתמודד עם הבעיה, כלומר אחר כך עם ההחזר של המשכנתאות ועם המעבר ממרכז הקליטה לדיור של קבע.

נעמי בלומנטל: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו.

נעמי בלומנטל: אני מאמינה שהסוכנות תתחשב.

נעמי בלומנטל: אנחנו נפנה גם לסוכנות להתחשב לפחות לחודשים הקרובים - לא להעביר אליכם יותר מכתבי פינוי ממרכזי הקליטה.

נעמי בלומנטל: אבל יחד עם זה - ואני מבקשת גם ממנהלי מרכזי הקליטה - להעביר לעולים שהם יידעו מכך, שזה עומד על הפרק - מרכז הקליטה הוא לא דיור של קבע וצריך לעודד כדי שייצאו לדיור של קבע.

נעמי בלומנטל: משרד הקליטה - אני מציעה שתקום איזושהי ועדה אצלכם רק לנושא זה, בשלב זה - זה נושא שהוא פתיר לעולי קובה, בלי להתייחס כרגע לשאר העולים שמגיעים, אנחנו יודעים מה קורה, והלוואי שיעלו עוד ועוד.

נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על אוכלוסיה די מוגדרת, אנחנו יודעים גם מי עוד נמצא שם, ולכן אולי בכל זאת תוכלו למצוא דרך כדי לקדם.

נעמי בלומנטל: זה צריך עוד איזושהי דחיפה, אני חושבת שוודאי כמו כל העליות - זו עליה טובה מאד, אנשים שרוצים לתת את מיטבם, וגם אנחנו רוצים מצידנו באמת לרווחתם, לרווחת הילדים שלהם.

נעמי בלומנטל: אני באמת מציעה ואני מעבירה לך את המסר הזה - אביטל, משרד הקליטה - תשבו על העניין הזה, תשבו על המדוכה ותעבירו לנו גם את המסקנות שלכם.

נעמי בלומנטל: תודה רבה, הישיבה נעולה.