ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 10, 1999-10-13 09:00

חברי הוועדה: ויקטור בריילובסקי יצחק גאגולה אמנון כהן סופה לנדבר מיכאל נודלמן אופיר פינס-פז מוזמנים: חנה אטקס, מנהלת שרות המבחן למבוגרים, משרד העבודה והרווחה יהודית בראון, מנהלת השרות לרווחת הפרט והמשפחה, משרד העבודה והרווחה דפנה מושיוב, מפקחת שרות לעבודה קהילתית, משרד העבודה והרווחה צפורה נחשון-גליק, מפקחת ארצית לטיפול באלימות במשפחה, משרד העבודה והרווחה ברני שטיין, פסיכולוג ראשי של האגף לשרותים פסיכולוגיים יעוציים, משרד החינוך והתרבות שרה כהן, מנהלת מחלקת בריאות ארצי, המשרד לקליטת העליה גלית לביא, הלשכה המשפטית, המשרד לקליטת העליה צבי מוזס, מנכ"ל "קשר", מרכז פסיכולוגי ארצי ד"ר מרדכי ברק, מנהל המחלקה לבריאות הנפש, משרד הבריאות רויטל בקשי, אל"ם משה באטה, מנהל איחוד הארגונים של עולי אתיופיה חנה דשבסקי, מרכזת הטיפול בילדים עולים, המועצה לשלום הילד ד"ר ברוך אייל, המועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות לשעבר לאה בלושטיין, המועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות לשעבר נטאשה קורץ, סל"ע, סיוע לעולה במשבר אירנה לוינסון, מנהלת פרוייקט נוער, הפורום הציוני ואדים רוטנברג, הפורום הציוני למא ליגישל, נציג עולים ניבי דיין, הג'וינט-מכון ברוקדייל שלמה גלבוע, עמותת "קשת ישראל", קו פתוח לעולים גילה טקה, עמותת "קשת ישראל", קו פתוח לעולים דוד קורן, מנכ"ל ער"ן יצחק גילת, ער"ן מרינה פילטופסקי, קו חירום לטיפול ומניעת אלימוחת במשפחה סבטלנה חליף, מרכז סיוע ויעוץ לילדים עם צרכים מיוחדים

נרשם על-ידי: ס ד ר ה י ו ם התעוררות של בעיות פסיכולוגיות בקרב העולים הנובעות ממשבר ההגירה התעוררות של בעיות פסיכולוגיות בקרב העולים הנובעות ממשבר ההגירה היו"ר נעמי בלומנטל: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העליה והקליטה.

נרשם על-ידי: אנחנו היום עוסקים בנושא רגיש מאוד, נושא שדנו בו בעבר, אבל לאור כמה מקרים קשים במיוחד שקשה פשוט אפילו לשמוע אותם, ולאור העובדה שעדיין הצרכים מרובים ביותר - מה עוד שאנחנו עומדים בפני שנת תקציב 2000 ואנחנו יודעים עד כמה חלק מהדברים אפשר כן לפתור אם תהיה יותר עזרה, אם יהיה יותר סיוע - אני חושבת לכן שהמועד עכשיו הוא בהחלט המועד הנכון.

נרשם על-ידי: זימנו את הישיבה הזאת כאשר בהזמנה נכתב שזה יהיה בהשתתפות דוקטור אלכסנדר דרבקין.

נרשם על-ידי: דיברנו אתו מיד לאחר קרות המקרה.

נרשם על-ידי: הוא אמר למנהלת הוועדה שאנחנו כמעט היחידים שבשלב הזה בכלל מדברים אתו ובהחלט הוא מוכן להגיע לישיבת הוועדה.

נרשם על-ידי: הוא התראיין באמצעי התקשורת, דיבר - האשים או לא האשים, לא ראיתי את הראיון - והוא בהחלט היה נכון לחשוף גם את מה שקרה, את מה שאולי הביא למצב הנורא הזה.

נרשם על-ידי: מאז אני מוכרחה לומר - אני לא רוצה לחשוף יותר מדי - מצבו בהחלט הרבה פחות טוב והוא איננו יכול להגיע לכנסת ולדבר על המקרה הזה.

נרשם על-ידי: הוא בהחלט שבור ואני לא רוצה לומר מעבר לזה.

נרשם על-ידי: אני רוצה להתנצל כי בהזמנה כתבנו שהוא יהיה כאן היום אבל הוא לא יהיה.

נרשם על-ידי: אני לא מתנצלת בשמו אלא אני מתנצלת בשמנו כי הוא היה אמור להיות כאן, הוא בהחלט היה נכון לדבר כדי לסייע ולתרום שלא יישנו מקרים כאלה בעתיד, אבל הוא פשוט לא עומד בזה.

נרשם על-ידי: נטשה מארגון סלע נמצאת אתו בקשר כל הזמן, היא דיברה אתו ובאמת מצבו הוא כזה שהוא ממש לא יכול היה להגיע.

נרשם על-ידי: הוא מאוד מאוד התנצל על כך.

נרשם על-ידי: הנושא כנושא או הבעיות שקיימות סביב בעיות נפשיות שיש לעולים כתוצאה ממשבר ההגירה, אני חושבת שזאת בעיה סבוכה, בעיה קשה ובעיה שאנחנו צריכים להתמודד אתה במלוא העוצמה האפשרית.

נרשם על-ידי: אנחנו נשמע כאן מומחים שיאמרו מה ניתן לעשות ומה כדאי לעשות.

נרשם על-ידי: אני מבקשת שנציג האוצר יגיע לכאן מיד כדי לשמוע את הדברים כי זה מאוד משמעותי כדי לקבל את התקציבים המתאימים לטיפול בבעיה.

נרשם על-ידי: אין ספק שהצלחת קליטת מהגרים בארץ חדשה נמדדת בדרך כלל בעזרת פרמטרים אובייקטיביים.

נרשם על-ידי: זאת אומרת, כשאנחנו בוחנים עולה חדש או מהגר לארץ אחרת, אנחנו אומרים מה אנחנו רוצים, יש לו עבודה, הוא מכיר את השפה, הוא מתמצא בשטח, הוא מסודר, יש לו איפה לגור, ובזה כאילו פתרנו את הבעיות שלו.

נרשם על-ידי: למעשה עלינו להוסיף קריטריון משמעותי ביותר והוא אולי המרכזי, שהוא ההסתגלות הפסיכולוגית, הרגשת הרווחה הנפשית ושביעות הרצון להיות במדינה החדשה.

נרשם על-ידי: לעתים קרובות העולים חשים בדידות, התרחקות מהחברה ובעיקר הייתי אומרת הערכה עצמית נמוכה כתוצאה מהעדר הכרה בהם על-ידי החברה החדשה.

נרשם על-ידי: אם ניקח לדוגמה רופא שמגיע ממקום בו הוא היה רופא - בדרך כלל הרופא מאוד מוערך במקום בו הוא נמצא - כאן הוא צריך לטאטא כבישים או לנקות איזה סופרמרקט, וכאן נכנסת הפגיעה העצומה בכבוד העצמי שלו, הפגיעה במעמד שלו ובדימוי שלו.

נרשם על-ידי: כתוצאה מזה גם ההערכה שלו והדימוי העצמי שלו בעיני עצמו מידרדר לתהומות שאנחנו לא יכולים לדעת איפה יהיה הסוף שלהם ומה תהיינה התוצאות הרות הגורל ולכן אנחנו רואים מקרים כל כך קשים כמו אישתו של דרבקין שרצחה את הבת שלה והתאבדה.

נרשם על-ידי: היו מקרים אחרים של אותה אישה שהטביעה את שתי הבנות שלה, מקרים רבים של התאבדויות של עולים חדשים ותיכף ניכנס לעוד פרטים.

נרשם על-ידי: קיימת אותה בדידות, אותה ירידה בהכרה העצמית, בהערכה העצמית.

נרשם על-ידי: אני לא מומחית, כל אחד מדבר על-סמך ניסיונו, כולנו עברנו דברים בחיים ואנחנו יכולים לדמיין מה אנשים אחרים עוברים, אני אישית לא היגרתי לארץ אחרת אבל אני יכולה מאוד להזדהות עם מה שקורה לאנשים שעוברים מצב של הגירה.

נרשם על-ידי: כל אחד עובר סוג אחר של משברים, פעם אחת זה בשל ההגירה ולעתים עקב דברים אחרים.

נרשם על-ידי: בכל אופן, הייתי אומרת שיש כמיהה בלתי מציאותית לחיים קודמים שעוברים איזושהי אידיאליזציה.

נרשם על-ידי: גורם אחר זה תלות אדירה במדינה החדשה וציפייה שהמדינה הזאת תמלא בשבילך הרבה מאוד צרכים מעבר למה שאפילו לעתים זה הגיוני, שאולי אם היית מדבר אתו קודם לכן הוא לא היה חושב שהמדינה החדשה צריכה למלא את הצרכים האלה.

נרשם על-ידי: שוב אני חוזרת ואומרת.

נרשם על-ידי: מצד אחד ישנה כמיהה אדירה ובלתי מציאותית בדרך כלל לחיים קודמים שגם זוכים לאיזושהי אידיאליזציה, כמה טוב היה בארץ מוצאי, ותלות אדירה במדינה החדשה וציפייה שהיא תפתור את כל הבעיות.

נרשם על-ידי: לטענת חוקרים, כפי שקיבלתי מחקרים לידי, פעילות השירות הסוציאלי והפסיכולוגי צריכה להתמקד במניעת התפתחותן של תחושות כאלה על-ידי יצירת יחס ריאליסטי כלפי המדינה החדשה והפחתת ציפיות לא מציאותיות, חיזוק הזיקה למדינה ולחברה החדשה ושחזור - בעיני זה נראה העיקר - הערכה עצמית שלך כלפי עצמך, של הכבוד שלך, של העצמיות שלך, של מי אתה, שתאמר לעצמך שזה אתה ומה שאתה זה מספיק.

נרשם על-ידי: אני חושבת שאולי זה הדבר שגורם לבן האדם להידרדרות הקשה ביותר.

נרשם על-ידי: יש לי עוד כמה דברים לומר בהקשר הזה, קיבלתי לידי גם תמציות של מחקרים שנערכו במדינות אחרות, מדינות בהן יש מהגרים ויש השוואה בין המהגרים השונים ושם יש בעיות סוציו-אקונומיות גבוהות יותר.

נרשם על-ידי: בשלב הזה הייתי רוצה להעביר את רשות הדיבור גם לחברי הכנסת ולאחר מכן הייתי רוצה לתת למומחים ואנשי המימסד לומר את דבריהם.

נרשם על-ידי: אופיר פינס-פז: אני מקווה שאוכל לומר משהו בעניין הזה לאחר שאני אשמע את הצוות המקצועי.

נרשם על-ידי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להעלות הצעה לסדר בנושא שהוא אחר לחלוטין, אבל אנחנו עושים את זה תמיד בפתח הישיבה.

נרשם על-ידי: אתמול היה כאן השר מלכיאור, השר לענייני תפוצות, והוא הודיע לוועדה הודעה שאותי מאוד משמחת, שהפרוייקט של הבאת הילדים מחו"ל קיבל אישור מהממשלה והממשלה מתכוונת להשקיע בעניין הזה שבעים מיליון דולר.

נרשם על-ידי: התפלאתי גבירתי היושבת-ראש שבמקום שהוועדה תבוא ותחזק את ידיה של הממשלה בעניין הזה - משום שאני חושב שהקשר עם העם היהודי יינתק אם אנחנו כממשלה, כי לסוכנות אין כבר יותר כוח, לא תיכנס לדברים האלה ולא תשקיע גם מכספי ממשלה בחיזוק הקשר עם התפוצות, בוודאי עם ילדי התפוצות - אני קורא היום בעיתון שאת תוקפת את ההחלטה הזאת ושואלת האם לילדים מקריית מלאכי לא מגיע להם טיול שנתי.

נרשם על-ידי: ודאי שמגיע לילדי קריית מלאכי טיול שנתי, רק שאני חושב שדווקא את כיושבת-ראש הוועדה לעליה, קליטה ותפוצות צריכה להיות זו שמחזיקה את הדגל של הקשר בין ישראל והתפוצות ולא מנסה באמת לייצר כאן איזושהי אווירה של התלהטות רוחות מיותרת בין ילד בקריית מלאכי אולי לבין ילד יהודי בניו-יורק או בכל מקום אחר בעולם.

נרשם על-ידי: אני חושב שהוועדה הזו צריכה לתמוך תמיכה מלאה בפרוייקט הזה, לעשות כדי שהוא יקרה ולהימנע מסוג דברים כאלה שבעצם יוצר מתחים לא נכונים על רקע לא נכון.

נרשם על-ידי: אפשר תמיד להעמיד נושאים בצורה כזו בכל תחום, כולל בתחום שאנחנו עוסקים בו היום.

נרשם על-ידי: אני יכול להגיד למה אנחנו עוסקים עכשיו בהתאבדויות של עולים?

נרשם על-ידי: חסר התאבדויות של אנשים אחרים שהם ותיקים?

נרשם על-ידי: אבל לאן נגיע בעניין הזה?

נרשם על-ידי: יש למדינה הזאת משימות רבות וצריך לקבל סדרי עדיפויות, צריך להחליט, הכל נכון, כל החלטה לא קלה, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לגבות גיבוי מוחלט מהלך היסטורי שבו ממשלה לוקחת אחריות לקשר עם יהודי התפוצות ולא לנסות ולשמוט את השטיח מתחת לעשייה הזאת.

נרשם על-ידי: היו"ר נעמי בלומנטל: אני בהחלט לא מסכימה אתך.

נרשם על-ידי: אני באופן עקרוני בירכתי על התוכנית כבסיס, אבל אני לא חושבת שזה נושא הדיון ולכן אני חושבת שזה יהיה לא ראוי ולא נכון שאני אכנס לוויכוח הזה עכשיו.

נרשם על-ידי: אנחנו נעלה את הנושא של זכות המולדת, של ילדים בעיקר, ואני מבינה שמדובר בילדים יהודים מרחבי העולם, אבל בעיקר מארצות-הברית.

נרשם על-ידי: אני לא מוכנה שגבירים מארצות-הברית בגלל שיש להם יותר כסף יכתיבו לנו את סדר היום לתקציב הממלכתי שלנו.

נרשם על-ידי: יש הבדל גדול בין מה שהוחלט בממשלה הקודמת על שותפות של מדינת ישראל במחוייבות שלנו ובאחריות שלנו לגבי חינוך יהודי בתפוצות, אבל מכאן ועד להשקיע כאלה משאבים אדירים, המרחק הוא גדול.

נרשם על-ידי: אנחנו דיברנו בזמנו על שותפות סמלית מסויימת של מדינת ישראל.

נרשם על-ידי: יש לנו נושאים, ואני בטוחה שאתה שותף לי בכך, של הקליטה, של הגברת העלייה מברית-המועצות לשעבר ואני באמת לא חושבת שילד שהוריו מיליארדרים צריך שאנחנו, מדינת ישראל בתקציב שלה, תממן את הנסיעה שלו לישראל.

נרשם על-ידי: יש דרכים אחרות.

נרשם על-ידי: הנושא לא נבדק מספיק, הוא לדעתי לא נערך בצורה אחראית לא בצורה הראויה.

נרשם על-ידי: יש תוכניות מצויינות, אפשר היה למצוא את הפרמטרים המתאימים.

נרשם על-ידי: אני לא שוללת את הרעיון ככלל, אבל בין הרעיון לבין הדרך שבה היום מתכוונים לבצע אותו, לפי דעתי זאת שערוריה איזה תקציב אדיר מדינת ישראל מוכנה להקציב לנושא הזה.

נרשם על-ידי: לפי דעתי זה בהחלט מעל ומעבר לכל הגיון.

נרשם על-ידי: אני בהחלט מסכימה אתך שהמגמה שלך כועדת עליה, קליטה ותפוצות זה לתגבר את הקשר בינינו לבין התפוצות, בוודאי.

נרשם על-ידי: אנחנו בזמנו העלינו האם לנו כמדינת ישראל יש אחריות לכך שבית-ספר יהודי נסגר בארגנטינה כי שם המצב הכלכלי של הרבה מן היהודים מאוד הידרדר ולכן הם כבר לא יכולים לשלוח ילדים לבית-ספר יהודי.

נרשם על-ידי: האם מדינת ישראל אחראית לכך?

נרשם על-ידי: האם אנחנו צריכים לסייע שם ולגרום לכך שבית-הספר היהודי לא ייסגר?

נרשם על-ידי: אני חושבת שיש לנו אחריות ויש לנו מה לומר בעניין הזה.

נרשם על-ידי: אבל בין זה לבין להקציב - ומדובר על כמעט מאה מיליון, אני יודעת על שבעים מיליון אבל שמעתי שזאת לא האמת כולה - כעשרים מיליון דולר בשנה לילדים אמריקאים שיבואו לכאן לטיול של עשרה ימים, שעוד לא בטוח גם מה התכנים שלו, בגלל שזאת גחמה של כמה מיליארדרים בארצות-הברית, אני לא חושבת שאנחנו צריכים לתת לזה יד וזה לא יהיה נכון לא מבחינת המסר שלנו ולא מבחינת מה שאנחנו מייצגים.

נרשם על-ידי: תהיה לנו ישיבה.

נרשם על-ידי: אני נענית לפנייה שלך ויש לנו כבר תאריך לישיבה בנושא הזכות המולדת ואנחנו נשמע גם מה חושבים חברי הוועדה.

נרשם על-ידי: בהחלט נהיה קשובים למה חושבים חברי הוועדה.

נרשם על-ידי: אגב, לא חשבתי שעמדתך תהיה כזאת כפי שביטאת אותה היום בתחילת הישיבה.

נעמי בלומנטל: משה באטה: אנחנו נראה לך איך סובלים שם הילדים.

נעמי בלומנטל: זה איפה ואיפה.

נעמי בלומנטל: באתיופיה מתים מרעב.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: אנחנו נעלה את זה על סדר יומה של הוועדה.

נעמי בלומנטל: אני מאמינה שבסופו של דבר אולי כן נגיע להסכמות באשר לתוכנית, אבל בהחלט אנחנו חייבים להתייחס לכך.

נעמי בלומנטל: בכל אופן, הנושא שעומד בפנינו הוא נושא חשוב מאוד, רגיש מאוד, ואני מבקשת לחזור למסלול לא של ויכוחים אלא של נסיון למצוא כמה שאפשר מענה.

נעמי בלומנטל: ויקטור בריילובסקי: אני חושב שהנושא שאנחנו מדברים בו היום הוא נושא מאוד טיפוסי בזמן העלייה.

נעמי בלומנטל: אני באתי לארץ יחד עם קבוצה גדולה של פעילי עלייה, וזה היה בשנת 1987, ראיתי אצל האנשים, ומספר האנשים לא היה קטן, איזשהו משבר.

נעמי בלומנטל: משבר כמו דיפרסיה, משהו מן הסוג הזה שנבע אולי בגלל מעבר כל כך מהיר מהחיים בברית-המועצות, שם האנשים היו במצב של סירובניקים, לחיים שבארץ.

נעמי בלומנטל: אולי היו ציפיות יותר מדי גדולות, אבל זו הייתה תופעה טיפוסית.

נעמי בלומנטל: אולי התופעה לא הייתה כל כך חריפה כמו שאנחנו מדברים בה היום, אבל היא הייתה.

נעמי בלומנטל: אני חושב שבמקרים רבים אם יהיה בסביבה פסיכולוג או עובד סוציאלי - אני לא יודע, יש שם דרגות שונות ואנשים שונים יכולים לעזור - זה אולי יעזור בסיטואציה הזאת.

נעמי בלומנטל: אנחנו צריכים לחשוב.

נעמי בלומנטל: אם זה באמת כל כך טיפוסי, אולי צריך למצוא כסף כדי לתת את העזרה הפסיכולוגית הזאת.

נעמי בלומנטל: יצחק גאגולה: כילד שעלה לארץ וחווה את החוויה הזאת של העלייה מברית-המועצות לשעבר, אני יליד גרוזיה, רציתי לומר שהחוויה היא קשה מאוד.

נעמי בלומנטל: חוויית הקליטה הייתה קשה מאוד.

נעמי בלומנטל: כמובן שיש לי מספר מלים לומר בנושא הזה.

נעמי בלומנטל: לדעתי החברה בישראל צריכה לתת יותר ויותר לעולים את היחס הראוי שהם ראויים לו.

נעמי בלומנטל: עובדה שאנשים באים לארץ - כמו שאמרה יושבת-ראש הוועדה - אנשים שהיה להם מעמד גבוה מאוד במקום ממנו הם באו, אנשים שהיו בתארים של דוקטורים ופרופסורים, אנשים שניהלו חברות, שהיו מנהלי בנקים ואפילו יותר מזה, והנה הם באים לארץ והם כאחד האדם בלי מעש.

נעמי בלומנטל: זה מתסכל.

נעמי בלומנטל: לא רק שזה מתסכל אותם מבחינה זאת שאין להם תעסוקה ודיור וכולי וכולי וזה לוקח זמן עד שהם מתאקלמים, גם החברה פחות מקבלת אותם באותו יחס שבאמת ראוי לקבל אותם.

נעמי בלומנטל: לדעתי ראוי שנעלה פה הצעה שתאמר שצריכים הסברה יותר רצינית ואפילו אפשר לקרוא לזה ואהבת לרעך כמוך או מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

נעמי בלומנטל: כמו שכל אחד ואחד מאתנו היה רוצה שיקבלו אותו בכל מקום אליו היינו מהגרים, אם היינו מהגרים, כך היינו צריכים לקבל את כל העולים שבאים לארץ.

נעמי בלומנטל: היחס הזה כמובן תורם רבות.

נעמי בלומנטל: זאת הפסיכולוגיה שיש בכל הנקודה הזאת וזה מאוד משמעותי מבחינת העולים, לא פחות מהתעסוקה והדיור שמהווים עבורם בעיה.

נעמי בלומנטל: אולי היה שווה שנעלה עוד הצעה האומרת לפתוח לשכה ממלכתית לפניות הציבור לבעיות העולים.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, כל עולה שיש לו בעיה, תהיה לשכה ארצית שתטפל בנושאים הספציפיים של העולים וכל הדברים יתנקזו לשם ושם ישבו האנשים המוסמכים לכך.

נעמי בלומנטל: תהיה איזושהי אוזן קשבת לעולים ואולי כך נפתור חצי מהבעיות, בכך שאנשים מוציאים ומספרים על המצוקות שלהם.

נעמי בלומנטל: סופה לנדבר: אני חושבת שמקרי או לא מקרי, אבל היום אנחנו מעלים במליאת הכנסת חוק קליטת עליה.

נעמי בלומנטל: אם את זוכרת, לפני כמה שנים ניסינו להעביר את החוק, אבל הוא לא עבר.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שגם ניסינו בוועדת העליה והקליטה לא פעם אחת להסביר עד כמה קשה להיות עולה חדש במדינת ישראל, אפילו שאנחנו מדינה שקולטת עליה.

נעמי בלומנטל: אני אומרת שאסור פה להאשים את החברה, אבל מותר בהזדמנות זו לבקש מהחברה יותר פתיחות, יותר תשומת לב מפני שבעצם לא צריכים להסביר שלהגיע מעולם אחד לעולם שני עם התלהבות מסויימת, זה די קשה.

נעמי בלומנטל: לא פעם אחת השתמשתי בדוגמה שאם לוקחים את הצמח ומעבירים מדירה לדירה, ממקום למקום, עד שהוא מתרגל לקרני השמש, לרוח, לאוויר זה לוקח לו זמן.

נעמי בלומנטל: בן-אדם שמגיע עם מנטליות שונה למדינת ישראל, זה לוקח לו זמן.

נעמי בלומנטל: אני זוכרת את התחלת גל העליה, שנת 1990, התלהבות רבה של החברה, חברה קולטת עליה, חברה עוזרת לעולים, חברה פתוחה מאוד עם המון סובלנות.

נעמי בלומנטל: אז הגיעה עליה מחבר העמים - זה היה בזמן מלחמת המפרץ - שעוד לא למדה את השפה, עם מנטליות שונה, ואנשים שלא ידעו את שפת העולים היו נכנסים לחדרים, לדירות, מביאים מסיכות, מביאים כוס קפה ותה.

נעמי בלומנטל: באחד הראיונות שלי בתקשורת אמרתי שאחרי עשרים שנה בארץ אני יכולה להגיד שהכי קשה הייתה ההרגשה שאתה בודד.

נעמי בלומנטל: זאת הרגשה איומה.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שכל המקרים שקרו או המקרים האלה קשורים לאלימות, ואת היית אחת היוזמות בוועדה לקידום מעמד האישה עם יושבת-ראש הוועדה.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שכאן צריך להוסיף את אחת הסיבות של הקליטה הקשה, קליטה ומעבר ממדינה אחת למדינה שנייה.

נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לבקש היום יותר פתיחות.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שהחברה קצת עייפה ואי-אפשר להיות תמיד בהתלהבות, אבל הייתי רוצה שהיא תהיה יותר פתוחה.

נעמי בלומנטל: לפני זמן מה ביקרתי עם כמה מתנדבים למשפחה בקריית גת, שם התאבד האב.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שלא היינו יכולים למנוע את ההתאבדות מאחר ששם היו תהליכים משפטיים, תהליכים די קשים, גירושין במשפחה מהאישה הראשונה, אבל כאשר נכנסתי ראיתי משפחה שגרה במרכז קריית גת, גרה בין חברה ישראלית שאדישה לגמרי לצרות, ורק כאשר פתחתי את הדלת ראיתי עד כמה זה היה קשה למשפחה.

נעמי בלומנטל: שני ילדים קטנים, מקרר שחוץ מחלב לילדים לא ראה מזון אחר, אישה שבבית שלה אין משהו חדש אלא הכל אוסף של דברים משומשים שנאספו ברחובות והם חיים בתוך החברה והחברה לא יודעת על כך.

נעמי בלומנטל: השכנים אנשים מאוד נחמדים שרצו לעזור למשפחה בעצם לא ידעו שהמשפחה נמצאת במשבר כל כך קשה שממנו יש דרך אחת ואב המשפחה מצא את הדרך כדי להציל את המשפחה ואת האישה.

נעמי בלומנטל: חשוב שבחברה שלנו, חברה ישראלית שקולטת עליה צריכה להתעורר.

נעמי בלומנטל: אני אומרת שכבר לקחנו אתגרים ועוד יהיו לנו כי עכשיו יש גל עצום של עליה ממדינות חבר העמים, ובפתיחת הוועדה הזאת אחרי כמה חודשים של פגרה, אמרה היושבת-ראש ש1,700- אנשים בשבוע מגיעים למדינת ישראל.

נעמי בלומנטל: צריך לזכור שהמשבר הוא קשה מאוד וגם כאשר משה באטה על הבעיות בין העולים מאתיופיה הוא אמר את הדברים עם כאב כל כך עמוק שאף אחד לא נשאר אדיש לדבר.

נעמי בלומנטל: אני מבקשת מהחברה הישראלית יותר התעוררות, יותר תשומת לב, פחות אדישות ושכאב זר לא ישאר כאב זר.

נעמי בלומנטל: המעבר הוא קשה וצריכים להיות שותפים לעניין.

נעמי בלומנטל: מיכאל נודלמן: אני מסכים עם מה שנאמר כאן, אבל אני חושב שכל מקרה הוא מקרה לגופו.

נעמי בלומנטל: יש מקרים שגורמים לזה תנאים סוציו-כלכליים, יש מקרים שגורמים לזה תנאים סוציו-פסיכולוגים.

נעמי בלומנטל: אני עברתי את כל השלבים האלה.

נעמי בלומנטל: בן-אדם שקורא וכותב ספרים פתאום מגיע לסיטואציה שהוא חי כמו כלב.

נעמי בלומנטל: הוא לא מבין, הוא לא יודע.

נעמי בלומנטל: אני כתבתי עשרה ספרים, יותר ממאה מאמרים, אבל כשהגעתי לארץ אני הרגשתי רע מאוד למרות שהיו ציפיות טובות.

נעמי בלומנטל: באותו זמן שאתה מרגיש כמו כלב, זה גורם לדכאון.

נעמי בלומנטל: אני לא יכול להגיד שהחברה לא בסדר כי כולם טיפלו, אבל ההרגשה הפנימית הייתה רעה מאוד וגרמה לי לדכאון.

נעמי בלומנטל: כאן צריכים להיכנס לתמונה פסיכולוגים ועובדים סוציאלים.

נעמי בלומנטל: אני לא רוצה לשים את כל הנטל על החברה שבדרך כלל מקבלת כמו שצריך, אבל יש מקרים כמו אלה שאנחנו דנים בהם הם מקרים יותר פסיכולוגיים.

נעמי בלומנטל: אני עברתי את זה ולכן אני בטוח שפה יש חלק גדול לפסיכולוגים.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: כמי שעבר את זה כאן, ואלה הם רוב חברי הוועדה עכשיו, אתה חושב שהפרמטרים האובייקטיבים הם של מציאת עבודה, מציאת דיור, ילדים, בתי-ספר, לימודים וכולי, אבל נראה לי שגם המצב הנפשי צריך היה להיות חלק אינטגרלי מסדר היום של קליטה.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, אולי אז אפשר היה לאתר גם את המקרים שהם יותר רגישים.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, כמו שאתה מחפש למישהו עבודה, באותה מידה רשויות הקליטה צריכה לבדוק מה מצבו.

נעמי בלומנטל: תמיד יש רגישות לגבי מצב נפשי, שחס וחלילה לא יגידו פסיכופטים, כל הדימויים שמתלווים לזה, אבל אם היינו יכולים להגיע לזה שיהיה איזשהו מעקב, לפחות שיחה אחת, לפחות שיחה פעם בשבוע בתקופה הראשונה של הקליטה, אז אפשר היה גם לאתר את המקרים בהם יש סכנה גדולה להידרדרות.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שזה היה יכול להיות אידיאלי אלא שאני לא מאמינה שהמדינה תקציב לזה את המשאבים הנאותים.

נעמי בלומנטל: אמנון כהן: גם אנחנו עלינו ב1973- ומכירים את הבעיות.

נעמי בלומנטל: אני חושב שהבעיות דומות בקרב כל העולים, ולא משנה מהיכן הם הגיעו.

נעמי בלומנטל: בתקופה הראשונה של החיים שהם מגיעים ומשנים את אופי החיים, הבעיות מאוד דומות.

נעמי בלומנטל: אני חושב שאנחנו כועדת עליה וקליטה צריכים להביא שינוי בחקיקה ושינוי בתוכניות כי באמת התקופה הראשונה מאוד קשה לעולים, במיוחד בגילאי 45 ומעלה.

נעמי בלומנטל: חוסר השתלבות וחוסר תעסוקה הולמת ואי-ידיעת השפה, זה מתסכל מאוד, במיוחד שהעולים, כשהם מגיעים מחבר העמים, הם באים עם אגו אישי ובאים עם השכלה גבוהה ועבודות מכובדות מאוד, וכשהם באים לכאן, הם מקבלים את השוק של החיים.

נעמי בלומנטל: אמנם הרבה מהם מוכנים ויודעים למה הם באים, אבל כשזה מגיע לתכל'ס האמיתי, כל אחד מרגיש את זה וכל אחד מקבל את זה אחרת.

נעמי בלומנטל: יש כאלה שיודעים שהתקופה הזאת תחלוף, שהיא תהיה במשך שנה-שנתיים ואז זה יסתדר, אבל יש כאלה שמקבלים את זה קשה מאוד ואז קורים מקרים.

נעמי בלומנטל: אני חושב שקשה מאוד גם לאבחן מי באמת זקוק לשיחה כזאת או אחרת.

נעמי בלומנטל: ברשויות המקומיות, במחלקות הקליטה והרווחה באמת יכולים לאבחן כי הרי האיתותים ניתנים גם בקרב הילדים.

נעמי בלומנטל: טיפות חלב, קופות חולים, כל אלה יכולים להרגיש אם יש איזשהו שינוי גם בהתייחסות שלהם לילדים, אם הוא בא נקי ומסודר, איך הוא מדבר.

נעמי בלומנטל: צריך פשוט להיות יותר ערים ואז נוכל גם לטפל בבעיות האלה ולתת להם את החיזוק בתקופה הראשונה, בשנה-שנתיים הראשונים להימצאותם בארץ.

נעמי בלומנטל: אנחנו רואים שאחרי שהם משתלבים הם גם יותר תורמים לחברה הישראלית.

נעמי בלומנטל: אלה שהתשתלבו, קיבלו את ההשכלה המתאימה, קיבלו תעסוקה הולמת, הם גם תורמים לחברה הישראלית.

נעמי בלומנטל: אני חושב שהנושא הזה מאוד חשוב והוא חל לגבי כל העולים.

נעמי בלומנטל: התפרסם ב"מעריב" ש77- אחוז מעולי אתיופיה עדיין לא השתלבו.

נעמי בלומנטל: אנחנו מכירים את זה שהתסכול מגיע לתוך הבית.

נעמי בלומנטל: כשאבא ואמא לא עובדים והילד מבקש את ספרי הלימוד, הוא רוצה את הבגדים וכולי, זה מתסכל מאוד את ההורים ואז מגיעים גם למריבות בבית.

נעמי בלומנטל: המצב הזה תורם לאי-שקט בבית.

נעמי בלומנטל: את הדברים האלה צריכים לראות מערכתית - תעסוקה, שילוב, לימוד השפה וכמובן גם נושא טיפול פסיכולוגי למי שצריך.

נעמי בלומנטל: צבי מוזס: הייתי רוצה לספר איפה אני נמצא היום אישית וציבורית מקצועית לגבי הנושא של טיפול פסיכולוגי בעולים.

נעמי בלומנטל: ראשית, העיסוק שלי היה ב"נעלה" ב1992-, כשהייתי בין הראשונים שהקימו את הפרוייקט והייתי פסיכולוג ראשי של הפרוייקט.

נעמי בלומנטל: אחר-כך מי שיודע את תולדות הפרוייקט, הוא עבר לעליית הנוער וחזר שוב במסגרת האגודה לקידום החינוך במשרד החינוך וחזרתי לתפקידי.

נעמי בלומנטל: במסגרת התפקיד הזה הקמתי בתוך פרוייקט "נעלה" יחידה פסיכולוגית קלינית של פסיכולוגים עולים דוברי שפה, קיבלנו הכרה כיחידה קלינית מוכרת מטעם משרד הבריאות, שזה הישג חשוב ולמיטב ידיעתי זו היחידה היחידה שמוכרת כיחידה קלינית מטעם משרד הבריאות לפסיכולוגים עולים.

נעמי בלומנטל: מדובר ביחידה שמונה 17 איש ובאמת לזכותם של מנהלי הפרוייקט שאיפשרו כזה דבר שבמסגרות אחרות לא התאפשר.

נעמי בלומנטל: בין לבין בפרקי הזמן שהייתי בין "נעלה" א' ל"נעלה" ב', הקמתי עמותת "קשר" בבירכתו של שר הקליטה בשעתו, השר צבן מרכז פסיכולוגי ארצי לעולים כאשר ניסינו להקים תחת החסות של משרד הקליטה שירות פסיכולוגי כללי לעולים.

נעמי בלומנטל: המרכז הזה לא צבר תאוצה, לא זכה בתקציבים המתאימים.

נעמי בלומנטל: קיבלנו אז תמיכה של מאה אלף שהרגשנו שזה לא נותן את המעוף המתאים.

נעמי בלומנטל: חזרנו על בקשתנו בשעתו, בשנת 1996, לשר יולי אדלשטיין ולשר נתן שרנסקי וביקשנו שהם יובילו לקראת החלטה בוועדת שרים לקליטה להקמת שירות ציבורי מיוחד לעולים, מתוך ההרגשה שאמנם כן יש איזושהי התייחסות במסגרת השירותים הרגילים, השירותים הפסיכולוגיים החינוכיים, במסגרת תחנות בריאות הנפש, אבל עדיין המסה הכבדה של העולים, עליית שנות ה90-, דורשת התייחסות מיוחדת ומשהו שהוא בעל עוצמה ציבורית מקצועית יותר חזקה.

נעמי בלומנטל: הם הבטיחו בשעתו כן ללכת על העניין הזה, ויושב פה פרופסור ואדים רוטנברג מהפורום הציוני שהיינו אצל היושבת-ראש בוועדה כאן וניסינו להוביל את המהלך הזה, אבל המהלך הזה לא צבר את התאוצה המתאימה.

נעמי בלומנטל: העמותה דישדשה ובין לבין נכנסתי חזרה ליחידה הקלינית של "נעלה" והיום החזרתי את העמותה לפעילות.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: בקשר ליחידה הקלינית שאני מבינה שאתה עומד בראשה, מה היא בדיוק עושה?

נעמי בלומנטל: צבי מוזס: כן.

נעמי בלומנטל: מדובר ב2,400- תלמידים, כולל מיון התלמידים, ליווי וטיפול, פסיכותרפיה כאשר צריך וייעוץ למחנכים.

נעמי בלומנטל: התוכנית שלי כרגע - וזכיתי בשעתו לבירכת שר החינוך דאז יצחק לוי ואני מקווה שזה יחודש בתקופת השר הנוכחי יוסי שריד ואני לא מוצא סיבה שלא - להרחיב את היחידה.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, לראות את היחידה הזאת כבסיס ולהרחיב אותה לזרועות נוספות.

נעמי בלומנטל: צבי מוזס: כן, לעבר עולים בכלל.

נעמי בלומנטל: בשנה האחרונה הצלחנו לעשות פריצה לכיוון של מחלקת העלייה של הסוכנות ששיתפה אתנו פעולה.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: במסגרת תוכנית "נעלה", היחידה שלכם היא מראיינת כל אחד ואחד או שרק אנשים שפונים אליכם?

נעמי בלומנטל: הצעירים שפונים אליכם.

נעמי בלומנטל: צבי מוזס: קודם כל עושים מיון.

נעמי בלומנטל: במיון כל ילד עובר ראיון של פסיכולוג.

נעמי בלומנטל: זו שיטת המיון.

נעמי בלומנטל: הילדים שמגיעים לכאן, לא כל אחד ואחד עובר פסיכולוג, אבל הפסיכולוגים פרוסים ברשת ארצית והם מגיעים לכל מקומות החינוך של תלמידי "נעלה".

נעמי בלומנטל: מי שלא יודע, הפרוייקט פרוס מיוטבתה שבדרום עד לכפר בלום ומנרה בצפון.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל: אתם מתייחסים רק למקרים שפונים או מפנים אליכם המחנכים?

נעמי בלומנטל: או שיש יוזמה שאתם מראיינים או מדברים עם כל נער ונערה.

נעמי בלומנטל: צבי מוזס: את לוחצת בנקודה נכונה.

נעמי בלומנטל: הקונספציה המקצועית היא בתחום המניעה של בריאות הנפש.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, יש יוזמה יזומה של הפסיכולוגים היועצים.

נעמי בלומנטל: כל פסיכולוג מקבל מספר בתי-ספר שהוא אחראי עליהם, מגיע אליהם בתדירות של פלוס-מינוס אחת לשבועיים ושם הוא עושה עבודה גם קבוצתית, והיו לנו תוכניות מיוחדות לראות את הילדים ממש בחודשים הראשונים מתוך הקונספציה של תפיסות של מצבי לחץ ומשבר, כשההתערבות המיידית, הראשונית, היא מאוד מאוד קריטית וחשובה.

נעמי בלומנטל: בדרך כלל בדברים האלה הלכנו על התערבויות קבוצתיות ולא פרטניות, כאשר נעשות התערבויות פרטניות על-ידי הפסיכולוגים לפי הפנייה של הצוות החינוכי ולפי ילדים שמזוהים במיון כילדים בעלי פוטנציאל יותר בעייתי.

נעמי בלומנטל: כבר בשנה האחרונה הצלחנו להרחיב את השירות שלנו גם לפרוייקט "סלע" ו"חלום" של מחלקת העלייה של הסוכנות.

נעמי בלומנטל: הצלחנו להקים זרוע שלנו של פסיכולוגים מקומיים בחבר העמים שמסייעים לנו בעבודה שם, גם במיון וגם בעבודה עם ההורים של תלמידי "נעלה".

נעמי בלומנטל: אמנון כהן: הילדים שבפרוייקטים האלה למעשה עוברים את הבדיקות בחו"ל ומי שמגיע לכאן, למעשה כבר בודקים לגביו אם הוא יכול להסתדר לבד, יכול להיות בלי הורים לבד, כל האיבחון הפסיכולוגי נעשה עוד טרם הגעתו לארץ.

נעמי בלומנטל: צבי מוזס: נכון.

נעמי בלומנטל: למרות זאת הרבה ילדים עדיין זקוקים לתמיכה וטיפול פסיכולוגי, מה שמעיד על אחת כמה וכמה על האוכלוסייה הרגילה שאיננה ממויינת.

נעמי בלומנטל: אמנון כהן: כשהם שם, אתם לא יודעים מה יהיה כאן.

נעמי בלומנטל: כשהם מגיעים לכאן, זה הדבר האמיתי.

נעמי בלומנטל: צבי מוזס: אני רוצה לומר דבר אחד וזאת ההזדמנות שלי לומר לכבוד הוועדה שהמגמה היא להרחיב את היחידה הקלינית הזאת ולהפוך אותה ליחידה קלינית ארצית לשירותים בכלל לעולים ולאו דווקא לתלמידי "נעלה".

נעמי בלומנטל: אני מניח שזו תוכנית בשלבים.

נעמי בלומנטל: כבר עם משרד הביטחון יש לנו חוזה לתת שירותים במחלקת השיקום של משרד הביטחון למשפחות עולים כאשר הם סובלים מבעיות של שכול.

נעמי בלומנטל: הכוונה שלנו היא להרחיב ויש מחשבה להתחיל לפתוח עכשיו סניפים ארציים של השירות הפסיכולוגי לעולים שלנו, והסניף הראשון שאנחנו עומדים להקים בימים אלה יהיה בחיפה שאיתרנו אותה מלאה בעולים.

נעמי בלומנטל: אם זה יצליח נלך על סניפים נוספים בערים נוספות.

קריאה: צבי מוזס: הסניפים האלה הם לכלל העולים, מבוגרים, טיפול משפחתי, טיפול פרטני למבוגרים וילדים.

קריאה: כמובן שההשערה שלנו שהמוקד או סוג הפניות שיהיה יהיה סביב בעיות של ילדים ונוער, אבל כמובן שהשירות הוא לעולים.

קריאה: צבי מוזס: התוכנית היא לגבות תשלום מסובסד.

קריאה: כלומר, לגבות תשלום אבל כמובן בתעריפים שהם הרבה פחות ממה שמקובל בשירותים כאלה.

קריאה: היו"ר נעמי בלומנטל: כשאתה אומר אנחנו, למי הכוונה?

קריאה: מי הגוף?

צבי מוזס: מיכאל נודלמן: אתם עוסקים במקרים מסויימים.

צבי מוזס: האם אפשר לעשות עבודה כדי למנוע מקרים כאלה?

צבי מוזס: צבי מוזס: כן.

צבי מוזס: התפיסה של בריאות הנפש היא תפיסה מניעתית.

צבי מוזס: זאת אומרת, אני חושב שהעבודה הפסיכולוגית המשמעותית צריכה להיות במרכזי קליטה ובאולפנים, ושם בדרך כלל את העבודה הפסיכולוגית לא צריך לעשות דווקא פסיכולוג אלא המורים, אנשים שעוסקים עם העולים באופן רגיל ומקבלים הדרכה מפסיכולוג מקצועי.

צבי מוזס: זאת אומרת, התפיסה של בריאות נפש המונעת היא עבודה פסיכולוגית.

צבי מוזס: הרי בסופו של דבר יש מספר פסיכולוגים מוגבל, זה ברור שאי-אפשר להעמיד פסיכולוג לכל עולה.

צבי מוזס: המטודולוגיה היא שפסיכולוג צריך לייעץ, לתת ייעוץ באולפנים, במרכזי קליטה, לפחות ב"סלע" וב"חלום" זכינו לאפשרות הזאת במרכזי הקליטה לעשות את זה, והם קצת מאפשרים לנו להרחיב את זה לכל האוכלוסייה שיש להם במרכז הקליטה ולאו דווקא רק למשתתפים בפרוייקט "סלע" ו"חלום".

צבי מוזס: דפנה מושיוב: אני חושבת שבעצם אנחנו מתחילים לגעת בנושא שצבי מוזס דיבר עליו בתחילת המיון של נערים ונערות שעולה ב"נעלה" ואנחנו בשירותי הרווחה נתקלים במה שנקרא פוסט-עליה.

צבי מוזס: בשלבים הראשונים שאני חושבת שמדינת ישראל ערוכה בצורה זאת או אחרת לקליטת העולים.

צבי מוזס: בשירותי הרווחה אנחנו קולטים אותם מאוחר יותר, כאשר אנשים מתפנים אחרי שהתארגנו בארץ ובעצם מרגישים חלק מההרגשות שצויינו על-ידי חברי הכנסת, של שוליות מסויימת בחברה, שחלק מהם משוליות זמנית עוברים לשוליות מקובעת, וכתבה על זה דוקטור ריטה סבר.

צבי מוזס: אז הם מגיעים אלינו לקבל את השירותים.

צבי מוזס: אני חושבת שאחד הדברים שאנחנו מנסים היום לפתח זה שירותים סוציאלים שהם רגישי תרבות.

צבי מוזס: זאת אומרת, העולים עולים ממדינות שונות וברית-המועצות לשעבר הייתה מדינה מאוד גדולה ואין העולים שעולים מאיזורי המערב של ברית-המועצות לשעבר אינם דומים לעולים שבאים מאיזורים האסיאתים וכל התהליך של שינוי ולימוד של התרבויות השונות הוא דבר שנמצא בתהליך בשירותי הרווחה.

צבי מוזס: אני חושבת שהיום, גם עם משרד הקליטה, אנחנו יותר ויותר מבינים שצריכים לעבוד אולי בצוותים משותפים, צוותים בהם נמצאים חלק מהעולים שעברו הכשרה בעבודה סוציאלית ובאמצעותם להכיר את התרבות ולראות איך לפתח מודלים התערבותיים שמאפשרים את ההכרה ברגישות התרבותית.

צבי מוזס: מרכיב נוסף שקיים זה בעצם האפשרות לעבוד גם ברשויות המקומיות בעבודה יותר מערכתית ומשותפת.

צבי מוזס: זה לא קל לתאם בין כל השירותים, אבל אני חושבת שזה נושא שבעתיד נצטרך יותר לשפר את העבודה המשותפת בין השירות הפסיכולוגי ובין השירותים הנוספים שקיימים בקהילה למען העולים.

צבי מוזס: מרדכי מרק: אני מרגיש זכות לחזור לתפקיד אחרי ארבע שנים בצה"ל והייתי רוצה בתגובה שלי לשלב את הניסיון הצה"לי בטיפול בנושא התאבדויות של עולים חדשים במהלך שירות.

צבי מוזס: בשנים האחרונות יש ירידה בשיעור התאבדויות של עולים חדשים בתוך הצבא, למרות שבעבר תקופה ארוכה השיעור של עולים חדשים שהתאבדו בתוך השירות היה משמעותית יותר גבוה משל ישראלים.

צבי מוזס: הדבר לא נעשה באמצעות יותר ויותר קידום אנשי מקצוע קלינאים לתפקידים של התערבות באוכלוסייה הזאת אלא בשיטה שהיא בעצם מלווה את התפיסה הערכית של החברה הישראלית להגירה והיא שונה מכל מדינה בעולם.

צבי מוזס: אנחנו אומרים עליה, לא אומרים מהגרים, למרות שעובדתית הספרות המקצועית בהחלט בהחלט מדברת על משברים עד כדי עוצמה קלינית אצל אנשים שעוברים ממקום למקום ובהחלט במהגרים כאשר מדובר במצבי מצוקה של הגירה, בשונה מהגירת רווחה או מהגירה של אנשי היי-טק שעוברים מישראל לקליפורניה או להפך.

צבי מוזס: השיטה הצה"לית הייתה להיעזר באנשי מדעי החברה כקצינים במערך הרווחה הרגיל הצה"לי, להיעזר באנשים שעלו במחזור עליה קודם ודוברי שפת האם של העולים כמראיינים, כמלווים וכקציני מיון תחת הכותרת הרגילה של קציני מיון כמו כל קציני מיון אחרים בצה"ל.

צבי מוזס: המערכת הזאת גובתה בהדרכה על-ידי אנשי בריאות הנפש, הקלינאים.

צבי מוזס: מערכת הרפואה הראשונית בצה"ל גובתה בהדרכה על-ידי אנשי בריאות נפש קלינאים.

צבי מוזס: יתרה מזאת, הייתה הקפדה לבחון מהו התמהיל של אנשי מקצוע בתוך המקצועות שאינם קליניים בצבא, הן בקבוצות הת"ש, הן במקצועות המיון שהם בעצמם אנשים שעלו חמש עד עשר שנים קודם ארצה.

צבי מוזס: אני חושב שאחד האנשים שעסקו בזה בעבר בצה"ל, עוד עם קום המדינה, היה פרופסור ג'רלד קפלן שהוא בזמנו כתב את הספרות הראשונה בעולם בצורה מסודרת על התערבויות במצבי משבר ואני מדבר על התיאורים המקצועיים ויפים שלו ושל ליבמן משנת 1944 על אנשים שאיבדו את כל מה שיש להם בשריפה שהייתה בדיסקוטק בארצות-הברית.

צבי מוזס: אחד הדברים שהוא מקפיד שם להזהיר אותנו הוא לא להתפתות למקצועיזציה של אנשי מקצוע פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, פסיכיאטריה במצבי משבר אלא לעבוד דרך דמויות מנהיגות בקהילה ודרך אנשים בולטים בקהילה.

צבי מוזס: אני אומר ומתחנן לא להפוך את העולים למהגרים עם פסיכו-פתולוגיה למרות שהם במצב משבר.

צבי מוזס: אני מתנגד למה שאמרו כאן אפילו חלק מעמיתי, מתנגד מקצועית.

צבי מוזס: אני מעדיף לעשות עבודה הרבה יותר קשה ולעבוד דרך סוכנים, קרי דרך הרפואה הראשונית, דרך יועצים בבתי-ספר, לא פסיכולוגים יועצים אלא מורים יועצים שמגובים על-ידי פסיכולוגים ואני מאמין שדוקטור ברנשטיין יתייחס לדרישה הזאת באותה ראייה, ואני מציע ללמוד מהלקח של שנות עבר שדחפנו אנשי מקצוע לכל פינה, לכל מקום והגענו למצב בזמנו בצה"ל שאחוז האנשים שסומנו עם בעיות פסיכיאטריות היה לאין שיעור גבוה ממה שהיה רלוונטי לטיפול מקצועי וממה שהיה נכון.

צבי מוזס: הרצון לעזור לפעמים הוא נזק.

צבי מוזס: אני מציע ואני מקווה שחברי יתייחסו לזה לא להתייחס אפילו כמו שאתה הצעת לדיפרסיה הזאת כדיפרסיה.

צבי מוזס: תורת החרום שלנו, גם באזרחות, קובעת לתת שמות נורמטיביים גם למצבים על גבול הפתולוגיה.

צבי מוזס: קשיי קליטה, עצב עקב אובדן שפה מהירה וזמינה, לא להשתמש במונחים הפסיכיאטרים גם כשיש חפיפה ביניהם, כשזה מגיע לעוצמה פסיכיאטרית.

צבי מוזס: ניתן להיעזר באנשי המקצוע בצורה סמויה מן העין, בצורה גלויה מבחינת האפקט המקצועי.

צבי מוזס: אני יודע שחברי בשדה עלולים להתנגד, אבל מניסיוני במקום שרופא משפחה יכול לעזור, במקום שהיועצת בבית-הספר יכולה לעזור, אני מציע להיעזר בהם כרשת סינון, להיעזר בהם גם כמטפלים בייעוץ שלנו ולא לעשות משהו שהוא קל מאוד, לתת תקציב לבריאות הנפש, מה שקל לי מאוד לקבל.

צבי מוזס: אני מוותר על העזרה התקציבית, תנו את העזרה התקציבית לאנשים שהם לא פסיכיאטרים, לאנשים שאינם פסיכולוגים קליניים, לאנשים שאינם עובדים סוציאלים פסיכיאטרים.

צבי מוזס: אנחנו נהיה אתם על-פי צרכיהם ברשת הקיימת.

צבי מוזס: אני לא מציע לפתח רשתות ייחודיות תחת מסווה של רצון טוב.

צבי מוזס: יש פה רצון טוב, נעשה אותו גם בדרך הנכונה.

צבי מוזס: היו"ר נעמי בלומנטל: אין ספק שאנחנו נכנסים כאן לאיזשהו דיון שאולי הוא יותר מקצועי ואנחנו לא נוכל על רגל אחת לגבי איזשהן מסקנות.

צבי מוזס: הדברים שאתה אומר נשמעים במידה רבה הגיוניים.

צבי מוזס: בתחילת דברי אמרתי שכל מה שקשור לנפש האדם זה כל כך רגיש, כך שאתה מנסה למצוא את הדרך הנאותה ביותר.

צבי מוזס: אם הצעתי בתחילת דברי שזה יהיה קשור לסל הקליטה, השיחות כדי לאתר את המקרים הבעייתיים, אז יכול להיות שהדרך שאתה מציע אותה בעזרת סוכנים, זו ההצעה הנכונה.

צבי מוזס: יש לי תוצאות של מחקר שנעשה שאולי רופא המשפחה זה אחד הסוכנים הטובים ביותר והם עיקר המפנים לתחנות לבריאות הנפש.

צבי מוזס: כאמור, יכול להיות שההצעה שלך היא הנכונה, אבל אני בטוחה שיהיו על כך ויכוחים ואני חושבת שזה שווה דיון ארוך יותר.

צבי מוזס: אני מנסה לחשוב לעצמי מסגרת.

צבי מוזס: יתכן שאני אפנה לשרת הקליטה לקיים איזשהו יום עיון עם משרד הקליטה סביב הנושא הזה כדי שנוכל להגיע אחרי כמה שעות של דיונים והרצאות נכבדות לאיזושהי התקדמות בעניין הזה.

צבי מוזס: הייתי אומרת שהדברים סותרים ולא סותרים.

צבי מוזס: במידה מסויימת הם סותרים כי אתה אומר מי יהיה הסוכן הראשוני שנתקל בעולה החדש.

צבי מוזס: בוא נאמר שבפוטנציאל לכל עולה חדש יש איזשהו משבר קליטה כי הם משנים את כל אורח חייהם.

מרדכי מרק: היו"ר נעמי בלומנטל: בדיוק.

מרדכי מרק: אני מקבלת את הדברים, אבל בוודאי שאינני מומחית.

מרדכי מרק: גם אז אנחנו צריכים מערך שני שידריך טוב ומספיק את אותם אנשים הבלתי צבועים כדי שהם יוכלו לתפקד כדי למנוע הידרדרות נפשית.

מרדכי מרק: היו"ר נעמי בלומנטל: אתה מדבר על תופעה שכאשר התחלת בתפקידך כקצין בריאות הנפש בצה"ל היו יותר התאבדויות בקרב חיילים עולים מאשר במשך הזמן.

מרדכי מרק: אתה יכול לצפות אולי בזהירות מה הסיבה לכך?

מרדכי מרק: מרדכי מרק: הנושא של התאבדויות בגיל ההתבגרות, שזה הגיל שדיברנו לגביו, הוא נושא קשה בעולם בכלל והוא גבוה לאין שיעור מהשיעור בגילאים אחרים.

מרדכי מרק: קשה מאוד לצפות ולומר חד-משמעית מה הביא לירידה בשיעור ההתאבדויות בכלל בצה"ל בשנים האחרונות וספציפית לכך בשנתיים האחרונות - ולא ניתן לומר שזו מגמה - שיעור ההתאבדויות בקרב עולים חדשים לעומת בני נוער ישראלים בצבא איננו שונה משמעותית.

מרדכי מרק: מדעית ודאי אי-אפשר לדבר על שנתיים כמגמה.

מרדכי מרק: אני יכול לציין מה עשו בצה"ל ולראות אם אפשר לגזור מכך.

מרדכי מרק: (א) עיבו את מערך הרווחה ואת מש"קיות הת"ש שעסקו בעליה.

מרדכי מרק: זאת אומרת, נתנו משקל יתר למערך שעוסק בכלל במצוקה של חיילים באיזורים או ביחידות שבהן שירתו עולים.

מרדכי מרק: (ב) במהלך המיון של צה"ל הוסיפו קציני מיון שלראשונה הקפידו שיהיו מסוגלים לדבר בשפת האם של המועמד לשירות ביטחון.

מרדכי מרק: מתברר שכאשר המועמד לשירות ביטחון מילא שאלון בעברית, הוא ודאי לא השתמש במונחים שניתן היה מתוכם לאתר סימני מצוקה.

מרדכי מרק: השפה למצוקה, בשפה העברית החדשה, איננה שגורה בפיו.

מרדכי מרק: אז הוא היה עובר את מערכות הסקרימינג בלי שהוא נשלף למערכת שדיברנו עליה.

מרדכי מרק: הוסיפו קצינים - לא קציני בריאות נפש - דרך מערכת בריאות הנפש, דרך ההדרכה שלה.

מרדכי מרק: הוסיפו מראייני עולים, קציני מיון שחלקם סוציולוגים, חלקם אנשים שלמדו פסיכולוגיה חברתית והם היוו מערך משנה בתוך מערך המיון הרגיל וראיינו עולים בשפתם.

מרדכי מרק: אז יכלו לתלות סימני מצוקה נורמטיבית וסימני מצוקה בעוצמה קלינית ולהפנות אלינו או לא אלינו אם זה היה ברמה שניתן על-ידי שיבוץ נכון, על-ידי עזרה או לפעמים על-ידי דחיית שירות לתת מענה.

מרדכי מרק: חברה שקבעה שהיא ארץ לקליטת עליה ולא לקליטת הגירה, ראוי שתשקיע את המאמץ הנוסף איך לתת את הדברים הנכונים בדרך הנכונה ולא רק מהר לרוץ ולסייע כאשר לפעמים סיוע שלנו שברגע הראשון נראה שהוא מציל חיים, הקלה עצומה, הנה הפסיכולוג המוסמך, הפרופסור אמר שבעוד תשעה חודשים זה יעבור - לעולם ועד תישאר חקוקה החוויה שאני נכשלתי כי התפיסה של שירות פסיכולוגי או שירות פסיכיאטרי לצערי איננה התפיסה האישית שלי.

מרדכי מרק: אני - לא אני אישית כמובן - הייתי מטופל שמונה שנים וכולם יודעים ולא נורא.

מרדכי מרק: אין לי בעיה עם זה.

מרדכי מרק: אף אחד לא יאמר עלי הצבר שיש לי סטיגמה בגלל שהייתי בכמה שיחות, אבל העולה החדש הוא יותר רגיל לפגיעה בסטיגמה.

מרדכי מרק: בחיפושו אחר מקום עבודה הוא לא יבוא ויאמר שהוא היה בטיפול פסיכולוגי לעזרה במשבר קליטה, גם לא ישאלו אותו, אבל הוא יחתום על ויתור סודיות ובגליון הרפואי שלו יהיה שהוא היה בשיחות אצל פסיכולוג או אצל פסיכיאטר ואז לא בקלות הוא ימצא עבודה.

מרדכי מרק: זאת אומרת, אנחנו צריכים לשקול עלות תועלת בכנות מלאה ובשקיפות מלאה לא נוכח הרצון הטוב בכנסת אלא נוכח התרבות שלנו, מה המשמעות של מי שהיה בטיפול פסיכולוגי.

מרדכי מרק: הייתי רוצה שהמשמעות תהיה אפס, אבל זה לא כך.

מרדכי מרק: הדוגמה היא שער"ן יש לו הרבה יותר פניות ממה שמגיעות אלינו ואנחנו תומכים בו ומעוניינים בו.

מרדכי מרק: מדוע?

מרדכי מרק: הייתי רוצה לא לתמוך בער"ן, להתנגד לער"ן ולהגיד שאין שום סטיגמה, אבל לא כך הדבר וזאת המציאות.

מרדכי מרק: שלמה גלבוע: אני יושב-ראש עמותה שנקראת עמותת קשת ישראל, עמותה שנתמכת על-ידי גורמים פרטיים לחלוטין ואין לה שום קשר למימון של המדינה.

מרדכי מרק: העמותה עושה כל מיני דברים, אבל בשבועות האחרונים הקמנו קו מצוקה ארצי שהמטרה שלו היא בעצם לנתב פניות מאנשים שהם קורבנות לאלימות או למצוקה כלשהי וגם אנשים שמעידים על קורבנות או על מצוקה.

מרדכי מרק: במדינה קיימים עשרות מוקדים של מצוקה כזאת או אחרת והבלבול הוא אדיר.

מרדכי מרק: קיבלתי אתמול מפה כדי להבין מה קורה שם בשטח.

מרדכי מרק: מה שאנחנו ניסינו לעשות ובהצלחה - לדאבוני, השאלה איך מסתכלים על זה - זה לקבל שיחות, בשיחות חינם, למקד אותן ולנתב אותן לגורם הנכון.

מרדכי מרק: אנחנו לא מטפלים, אין לנו שום יומרה לטפל אלא אנחנו באמצעים טכנולוגיים וטלפוניה מאוד משוכללת, שזה אחד העיסוקים שלי, מעבירים ומנתבים את השיחה.

מרדכי מרק: דבר נוסף שעושה קשת ישראל זה תמיכה במה שאנחנו קוראים בוגרות המעון לנשים מוכות.

מרדכי מרק: הבאתי אתי את גילה והיא בוודאי תרצה לדבר.

מרדכי מרק: מאוד חשוב להבין שזאת חשיפה ראשונה שלה והיא הסכימה אחרי מאמץ די גדול לבוא ולדבר על זה.

מרדכי מרק: גילה היא קורבן להתעללות פסיכולוגית והיא הייתה במעון לנשים מוכות בחיפה וטופלה נפלא על-ידי לשכת הרווחה בחיפה בעקבות התעללות פסיכולוגית של בעלה.

מרדכי מרק: היא יצאה משם וכמובן כרגע היא נכנסה לתוך ואקום נוראי שגם לשכות הרווחה מטפלות מאוד יפה, אבל ישנה בעיה שקשורה לנושא הזה והיא תסביר לכם.

מרדכי מרק: מאחר שזו ההזדמנות היחידה שלי לדבר בפורום כזה, אני רוצה לומר שיש לי כמה רעיונות פרקטיים.

מרדכי מרק: אני צבר בן לעולים כמו כל אחד מאתנו אני חושב.

מרדכי מרק: אני חושב שישנו כשל לאו דווקא בקליטת העליה.

מרדכי מרק: הכשל הוא בחינוך.

מרדכי מרק: אני זוכר בתור ילד מיד אחרי קום המדינה שבאו עולים ואני זוכר שהערך לטפל בעולים היה ערך בדיוק כמו שהיום מלמדים את הילדים שאסור לקטוף פרח.

מרדכי מרק: אין את זה יותר.

מרדכי מרק: אני אומר לכם את זה באופן ברור, זה לא קיים.

מרדכי מרק: הכשל הוא בחינוך.

מרדכי מרק: אנשים פרטיים יכולים לעשות המון דברים.

מרדכי מרק: אני אתן לכם דוגמה.

מרדכי מרק: החברות שאני היושב-ראש שלהן מעסיקות אני חושב מעל ארבעים אחוז עולים חדשים עם ותק של שש שנים בארץ.

מרדכי מרק: רוב החברות עוסקות בטלמרקטינג ושם השפה זה הדבר החשוב ביותר.

מרדכי מרק: אני מציע הצעה פרקטית אחת, להקים מוקד בן שלוש ספרות שהמדינה יכולה לתת דרכו שירות.

מרדכי מרק: מוקד שמיועד לעולים חדשים שבשיחת טלפון, שזה כלי התקשורת הקל ביותר ומופעל 24 שעות ביממה, הם יקבלו טיפול אקוטי.

מרדכי מרק: היו"ר נעמי בלומנטל: גילה, את יודעת שאת מצולמת עכשיו.

מרדכי מרק: רואים אותך עכשיו.

גילה טקה: אני גילה.

גילה טקה: סבלתי בחיים שלי.

גילה טקה: כל החיים שלי, מגיל שבע, סבלתי.

גילה טקה: הייתי בעבודה, בעלי אמר לי שרק עם גברים אני הולכת ולא נתן לי לצאת.

גילה טקה: סבלתי בחיים שלי.

גילה טקה: כמעט רצח אותי.

גילה טקה: ברחתי למעון נשים מוכות.

גילה טקה: אני בת 27.

גילה טקה: עכשיו אני נמצאת בחיפה.

גילה טקה: ההורים שלי ניתקו את הקשר אתי וכמעט שנה לא מדברים אתי.

גילה טקה: עכשיו אני רוצה שתעזרו לנו ותתנו לנו פתרון כדי שנוכל לגדל את הילדים בשקט ושיהיו לנו חיים אחרים.

גילה טקה: תנו לנו לימודים, אולי זה יעזור לנו, גם לגברים וגם לנשים.

גילה טקה: תעזרו לנו, אני מבקשת מכם.

גילה טקה: זה יעזור גם למדינה.

גילה טקה: עכשיו אני במצב לא קל, במצב קשה.

גילה טקה: אני רוצה שתתנו לנו עזרה.

גילה טקה: שכרתי דירה, הייתי במעון לנשים מוכות במשך ארבעה חודשים ועכשיו שכרתי דירה.

גילה טקה: הדירה שלי, אתם לא יכולים לתאר אותה, אי-אפשר להתלבש בה, אי-אפשר להסתובב בה, דירה קטנה מאוד.

גילה טקה: אתם יכולים לעזור לי?

גילה טקה: תעזרו לי בבקשה.

גילה טקה: היו"ר נעמי בלומנטל: את יכולה להגיד מה היה לך כשבאת לארץ?

נעמי בלומנטל: גילה טקה:	בת 21.

נעמי בלומנטל: הגעתי לארץ עם ארבעה ילדים.

נעמי בלומנטל: הגעתי לארץ ונכנסנו למרכז קליטה.

נעמי בלומנטל: לא למדתי.

נעמי בלומנטל: הבת שלי לא הרגישה טוב והייתה בבית-חולים ואני ישנתי אתה ביחד.

נעמי בלומנטל: לא למדתי ואחר-כך בעלי לא נתן לי ללמוד למרות שאני רציתי ללמוד ולצאת.

נעמי בלומנטל: הוא לא נתן לי לצאת ללמוד.

נעמי בלומנטל: כל העולם עלי.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל:	זה נעשה יותר גרוע כשעליתם לארץ?

נעמי בלומנטל: גילה טקה:	כן.

נעמי בלומנטל: כשעלינו לארץ, זה יותר גרוע.

נעמי בלומנטל: באתיופיה אישה לא עובדת בחוץ אלא נמצאת בבית.

נעמי בלומנטל: האיש מביא לעבודה לשטח שלו עשרים אנשים שעובדים והאישה מבשלת לעשרים האנשים והיא רק בבית.

נעמי בלומנטל: עכשיו באנו לכאן וכאן האישה יוצאת לעבודה.

נעמי בלומנטל: כמה סבלנו.

נעמי בלומנטל: תמצאו לנו פתרון.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל:	תודה שהסכמת לבוא לכאן.

נעמי בלומנטל: אנחנו מאוד מאוד מעריכים את זה ואני מקווה שנוכל לעזור במה שנוכל.

נעמי בלומנטל: שמענו אותך ואנחנו נהיה בקשר אתך ועם מר גלבוע כדי לראות מה עוד ניתן לעשות.

נעמי בלומנטל: משה באטה:	אני מזדהה עם דבריה של גילה.

נעמי בלומנטל: זו תופעה של העליה.

נעמי בלומנטל: אני יודע שהיום נשים הן חלק ממאגר העבודה והן צריכות לצאת לעבודה ואני מקווה שעל-ידי הסברה הדברים האלה ייפתרו.

נעמי בלומנטל: זה שהאישה יוצאת לעבודה, זה גורם ליציאה מהמצוקה, היא מביאה פתרון כלכלי.

נעמי בלומנטל: עולי אתיופיה היום, אחת הבעיות הקריטיות שלהם זה נושא תעסוקה.

נעמי בלומנטל: ראינו פרסום ואני נדהמתי - 77 אחוז עולי אתיופיה לא עובדים, זה אומר הכל.

נעמי בלומנטל: אדם כל הזמן מבקש נדבות מביטוח לאומי, הוא מורגל לקבל נדבות, הוא איבד את האבהות שלו.

נעמי בלומנטל: מה במקרה של בעלה של גילה?

נעמי בלומנטל: הוא היה בעל הבית, הוא היה עושה את העבודה, הוא היה המפרנס היחידי בבית, הוא גאה, פתאום הוא לא לבד לגמרי, הוא צריך לעמוד בתור לקבל כסף מביטוח לאומי.

נעמי בלומנטל: זה לא מספיק לשום דבר וזה מביא ליאוש, לתסכול, לסכסוך, לקנאה, להכל.

נעמי בלומנטל: אני שומע את הדברים האלה יום יום וזה קורע את הלב.

נעמי בלומנטל: אני אומר שמדינת ישראל מסוגלת לפתור את הבעיות האלה.

נעמי בלומנטל: אותם עולים שבאו, אנשי תעשייה, צריכים לקלוט אותם בעבודה, לתת להם משכורת ראויה כדי שיוכלו לגדל את הילדים כמו שצריך.

נעמי בלומנטל: מדינת ישראל לא יכולה, מניסיון הקליטה של חמישים ושלוש שנה, להזניח בצורה כזו ולגדל דור של מצוקה.

נעמי בלומנטל: מדינת ישראל תשקיע מחר הון תועפות באותו דור מצוקה.

נעמי בלומנטל: אני חושב שזו אחת הבעיות שמכניסות לבעיות נפשיות.

נעמי בלומנטל: אני הייתי בסדר שם, אפילו במיעוט, אתמול שמעתי ברדיו עולה מקובה.

נעמי בלומנטל: קובה לא מדינה עשירה שיש בה הכל וגם בה יש מצוקה.

נעמי בלומנטל: אדם בא ממדינת מצוקה למדינת ישראל, מדינה מפותחת שיש הכל בשפע ותראו מה הוא אומר, אומר שהוא רוצה לחזור.

נעמי בלומנטל: מה קורה לנו פה?

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל:	אנחנו מנסים למצוא את הרקע הנפשי.

נעמי בלומנטל: אין ספק שאם אדם אין לו עבודה או הדימוי שלו ירוד, זה תורם.

נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לראות האם יש דרכים שנוכל לסייע מתוך ערנות למצב הזה.

נעמי בלומנטל: מר דוד קורן הוא המנכ"ל של ער"ן.

נעמי בלומנטל: מה המצב אתכם, קיבלתם תקציב?

נעמי בלומנטל: דוד קורן:	לא, לא קיבלנו, אבל אני מציע לא לחזור על התשדיר שעשינו אתמול-שלשום מול משרד הבריאות כי למשרד הקליטה אין לנו טענה.

נעמי בלומנטל: יושבת כאן שרה כהן ויש לנו פרוייקט חדש שאנחנו מגישים אותו.

נעמי בלומנטל: לא באתי להתלונן למשרד הקליטה אלא אני רוצה לחלוק אתכם את הניסיון.

נעמי בלומנטל: יושב אתי גם יצחק גילת שהוא המנהל המקצועי שלנו ומאוד אשמח אם גם הוא יגיד כמה דברים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לחלק את הניסיון שיש לנו - מאוד נוח לי לדבר אחרי מוטי מרק שהפעם אנחנו מסכימים - בשירות שהוא נגיש לעולים כמו שהוא נגיש לאחרים.

נעמי בלומנטל: הוא לא מספיק נגיש לעולים.

נעמי בלומנטל: כדי להגיע אלינו צריך טלפון.

נעמי בלומנטל: לא פעם גם הטלפון חסר לעולים, בעיקר בשלבים הראשונים.

נעמי בלומנטל: תהליך הקליטה הוא תהליך שהוא אפילו דומה לתהליך של שיקום אחרי כל תאונה אחרת פה הדבר הוא הרבה יותר צפוי כי האדם הולך בתכנון אל התהליך וזה לגמרי ברור שהוא הולך להיכנס למשבר.

נעמי בלומנטל: השירות שלנו יש לנו בו ניסיון של כמעט שלושים שנה, אבל ניסיון בקליטת העליה מחבר העמים הוא עם קווי מצוקה שפתחנו לעולים וכיום פועלים במשך ארבע שעות ביום בחמישה מוקדים ששם יושבים עולים שעברו את התהליך, הם הצטרפו אלינו כמתנדבים ויש פה שני דברים שקורים: הדבר האחד, השירות ניתן לאנשים שנמצאים באותו מצב וחוו את אותו תהליך, מדברים בשפת האם שלהם, הם יכולים לדבר עברית אבל הם מדברים בשפת האם.

נעמי בלומנטל: הדבר השני, לחבורה שמצטרפת אלינו כמתנגדים יש תהליך קליטה שני.

נעמי בלומנטל: הם מצטרפים לחבורת מתנדבים אחרת, הם עוברים לצד של התורם והנותן והם עוברים תהליך קליטה נוסף שההצטרפות אליו הוא מאוד חשוב וחלקם גם משרתים אחר-כך גם אוכלוסייה רגילה.

נעמי בלומנטל: ההצעה שלנו היא ללכת באותו מודל גם לגבי העולים מאתיופיה כי השפה פה מאוד חשובה, הקודים מאוד חשובים.

נעמי בלומנטל: ברור לנו שכדי להיכנס למודל הזה בשלבים הראשונים המתנדבים יצטרכו לקבל אצלנו גם דמי כיס - אני לא רוצה לקרוא לזה משכורת כי זה בפירוש מתנדבים - כי אחרת הם לא יוכלו לעשות את השירות הזה ויהיה פה תהליך של קליטה כפול: הם יעזרו לבני העדה שהגיעו כמוהם והם גם ייקלטו בעצמם בתוך חבורת המתנדבים שנמצאת אצלנו, ויש לנו 700 מתנדבים.

נעמי בלומנטל: כפי שאת יודעת האירגון כולו עומד בסכנה ואני מאוד מאוד מקווה שלא נגיע לזה כי השירות הוא שירות קיים והוא עושה עבודת קודש.

נעמי בלומנטל: יצחק גילת:	השירות שלנו בער"ן עונה על כמה תנאים שאנשים כאן הזכירו כמאוד מתאימים לענות על צרכים של עולים.

נעמי בלומנטל: גם מה שאמר חבר הכנסת נודלמן לגבי החשיבות של מניעה וכאן מדובר בשירות מניעתי פר-אקסלנס, גם הנושא של הטלפון שהוא האמצעי הכי זמין והכי נוח כערוץ לקבלת עזרה, וגם כל הנושא של הסטיגמה כי הפונים לער"ן יכולים להישאר אנונימיים וההתייחסות אליהם היא לא כאל אנשים עם פתולוגיה אלא אנשים שיש להם קשיים ובעיות.

נעמי בלומנטל: יש לנו ניסיון של שש שנים בהפעלת קו מיוחד לדוברי רוסית, וכשהפעלנו את הקו בשנת 1993, היו הרבה אנשים שאמרו שהעולים לא יודעים לצרוך עזרה נפשית וכי הם יתקשרו ויבקשו כסף ודיור וכולי.

נעמי בלומנטל: המציאות מראה שזה לא כך.

נעמי בלומנטל: אנחנו מקבלים אמנם הרבה יותר פניות שקשורות במצוקות קיומיות באוכלוסייה הכללית אבל עדיין יש ספקטרום מאוד רחב של בעיות שעולים פונים אלינו.

נעמי בלומנטל: מרינה פילטופסקי:	בקו שלנו זה המקום בו אפשר לקבל חום ותמיכה ולפעמים מגיעות משפחות עם ציפיות לשינוי מזל עקב שינוי המקום.

נעמי בלומנטל: אם היו מסבירים מה זה להגיע לארץ זרה עם משפחה שיש לה בעיות ושמשברים לא מחזקים את המשפחה אלא יכולים להרוס אותה, אני חושבת שזה היה יכול קצת לעזור בהבנה של אותם אנשים.

נעמי בלומנטל: אנשים מגיעים לארץ חדשה ובעצם מה שקורה במשפחה, יש שם כל מיני דברים עקב עבודות בזויות, עקב הכבוד שהגבר מאבד.

נעמי בלומנטל: מה שקורה שם הוא שיש שינוי תפקידים בין גברים ונשים ועל רקע זה יש המון מריבות בבית וחוסר הבנה וקנאה.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שההסברה שנעשית בארגון השטח שלנו, תורמת רבות.

נעמי בלומנטל: יש לנו מתנדבים שהם דוברים רוסית, שגם הם נקלטים על-ידי מתנדבות, כך שכל העבודה נעשית על-ידי צוות מאוד קטן ומתנדבות.

נעמי בלומנטל: כאן מצד אחד הקהילה הישראלית יש לנו מתנדבות שעוזרות ומלוות יד ביד.

נעמי בלומנטל: הליווי הזה מאוד חשוב.

נעמי בלומנטל: יש לנו מספר נשים שהן גם בוגרות מקלט והמתנדבות שמלוות אותן במשך שנה ויותר הן עוזרות להן מאוד.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל:	אני רוצה לשאול עניינית.

נעמי בלומנטל: כשאתם מקבלים את הפניות, האם נשים מתלוננות שבעקבות העליה לארץ האלימות גברה, האיומים גברו, אולי אלימות פיזית גברה ואולי דברים אחרים?

נעמי בלומנטל: מרינה פילטופסקי:	בהחלט יש עליה של אלימות.

נעמי בלומנטל: אם הייתה אלימות מילולית, יש גם משפחות שמדווחות שהייתה אלימות קודם, אבל יש עליה עקב כל הבעיות הפסיכולוגיות שמתפתחות פה וחוסר הידיעה וחוסר ההתמצאות באירגונים שמטפלים, חוסר בעבודה וכולי.

נעמי בלומנטל: יש אלימות פיזית וזה מביא להתפרקות משפחה.

נעמי בלומנטל: שרה כהן:	אני לא רוצה לחזור על הדברים שנאמרו אבל אני רוצה לחדד אולי שתיים-שלוש נקודות.

נעמי בלומנטל: מבין החומרים שהעברתי לכם כתחקיר לצורך הדיון כאן בהחלט יש הרבה חומרים שמשקפים גם את מה שאנשים כאן העלו ואני רוצה במיוחד להתייחס לאותו מחקר שיצא במכון פאלק של דוקטור זילבר ודוקטור לרנר שבהחלט בתוך המחקר הזה יש המלצות שהן מאוד אופרטיביות ואני חושבת שהמשרד שלנו בהחלט מנסה ללכת לפיהן.

נעמי בלומנטל: אחת הנקודות המרכזיות שם בהתייחסות של הצלחת הקליטה זה תחושת הרווחה הנפשית של האדם עם הגעתו.

נעמי בלומנטל: המחקר בהחלט בחן חמש שנים לאחר העליה ובעצם הסתבר שגם חמש שנים לאחר העליה לא ירדה רמת המצוקה הנפשית והיא הייתה עדיין גבוהה.

נעמי בלומנטל: זה גם מחבר אותי למה שדוקטור מוזס אמר, שזה לא רק הפעילות בתוך האולפנים או במרכזי קליטה שרק חלק קטן מאוד מן העולים מגיעים לשם, והאולפנים זה לתקופת זמן בהחלט קצובה, אלא מדברים על קליטה של אנשים שנמצאים חמש ושש ועשר שנים בארץ ובהחלט עדיין חשים תחושה של אוכלוסייה שנמצאת באיזשהו משבר ועדיין לא הפנימו את הלם ההגירה, ולפעמים אפילו ילדים שנולדים בארץ לאותם עולים חווים את אותן חוויות של ההורים ושל משפחה שנמצאת במשבר הגירה.

נעמי בלומנטל: אני בהחלט רוצה להתייחס כאן לשני דברים: למה שהמשרד שלנו במסגרת הפעילות שלנו עושה ולאותו פן של חיזוק או בניית איזשהו מודל מקצועי במערכות של שירותים מקצועיים.

נעמי בלומנטל: אני אתחיל במה שהמשרד עושה.

נעמי בלומנטל: אם אני מסתכלת כאן, מבין העמותות שנמצאות כאן - ער"ן, הפרוייקט הפסיכולוגי, קו החרום וסלע - כל העמותות נתמכות על-ידי משרד הקליטה בדיוק מתוך אותה תחושה שאלה עמותות שמסוגלות לתת את התמיכה בכלים שונים, גם כרשת תמיכה שחסרה לעולה וגם בתמיכה שהיא פחות סטיגמטית לאנשים שיכולים ומרגישים בעצם צורך להגיע למי שנותן את השירות ובשפה שהיא מתאימה לעולה ובהתייחסות שהיא תואמת את הקודים והנורמות התרבותיות של העולה במקום שבו הוא נמצא.

נעמי בלומנטל: התמיכה היא בהחלט תמיכה.

נעמי בלומנטל: היא לא רק השנה אלא זו תמיכה שאנחנו תומכים בכל הארגונים האלה כבר כמה וכמה שנים בדיוק מתוך הצורך הזה.

נעמי בלומנטל: השנה לדוגמה עשינו פרוייקט ייחודי שקידמנו אותו עם המרכז לעזרה עצמית כאשר ביקשנו מהם שיפתחו קורס ייחודי להפעלת קווים פתוחים ושמיועד לעולים.

נעמי בלומנטל: אנחנו גם תיקצבנו את הקורס ועשינו זאת בהחלט מתוך התחושה שלנו שצריכות להיות כמה שיותר עמותות וגופים.

נעמי בלומנטל: עמותות שונות שלחו לשם נציגים מטעמן כדי להכשיר אותם במתן מענה בקו פתוח, כי להערכתנו זה אחד מן הכלים שגם העולים עצמם משותפים בתהליך התמיכה ובתהליך ההשתלבות וההסתגלות שלהם בחברה.

נעמי בלומנטל: כל הפעילות שלנו בקליטה בקהילה, אם אני מתייחסת גם לאותן המלצות של דוקטור לרנר, מדברות על זה שהחיזוק של תחושת השייכות, הקשר עם המדינה, חיזוק הקשר בין הוותיקים והעולים הם בדיוק אלה שגורמים לכך שהעולים ירגישו טוב יותר במדינה.

נעמי בלומנטל: כל הפעילות שלנו - והיא בפירוש מופיעה שם כהמלצה מרכזית בתוך אותו מחקר - הרבה מתוך הפעילויות, מכוונות בדיוק לעניין של חיזוק הקשרים בין ותיקים ובין עולים, ובהחלט פעילות יחד עם החברה למתנ"סים, יחד עם הג'וינט, יחד עם כל הרשויות וזאת כדי לאפשר לעולים תחושה טובה יותר של קליטה במקום שבו הם נמצאים.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל:	לפי דעתי אתם אמורים להיות המשרד שיש לו את הראייה הכוללת.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, צריך היה לבדוק, ואני משערת שעשיתם את זה, מה הצרכים.

נעמי בלומנטל: אם אנחנו למשל מתייחסים לצד הנפשי של עולה, הצד הרוחני שלו - יש לנו את מצב העבודה, הוא מחפש עבודה, אתם צריכים לדאוג לדיור וכולי - האם אנחנו מתייחסים לאותו משאב, נגיד הצד הרוחני שלו, האם יש לכם ראייה כוללת שמביאה לידי ביטוי מה נראה לכם כמודל של צרכים רוחניים של אותו עולה או עולה, גם לפי עליות שונות, ומתוך זה רואים מה מזה צריך לעשות משרד הבריאות, מה מזה עושה משרד החינוך, מה מזה עושה משרד אחר ואז לתגבר את זה על-ידי כל העמותות.

נעמי בלומנטל: כל אחד מאתנו יכול להוסיף עוד נדבך וכל הנדבכים האלה הם חשובים.

נעמי בלומנטל: אתם יודעים שאנחנו מכירים את העמותות שפועלות ועושות עבודה יוצאת מן הכלל ויש צורך בעוד ועוד.

נעמי בלומנטל: מעבר לניתוב בין העמותות השונות כדי שיהיה מה שאנחנו נוטים להמליץ ואולי גם אתם, שיהיה קו אחד שהוא ינתב אם זה צרכים פיזיים וכולי.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, שיהיה קו אחד שאולי אפילו המדינה תממן אותו והקו הזה יאמר שיש את העמותות האלה לצרכים נפשיים לעולי אתיופיה, יש את הגופים האלה, משרד הבריאות יטפל בזה, משרד החינוך יענה לך לזה.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שיש לזה מודל אמריקאי שהגיעו אליו לאחר מחקרים שנעשו, שיהיה קו אחד שהוא יוכל לנתב.

נעמי בלומנטל: הוא לא יקבע איזה עמותה טובה יותר כי זה לא יהיה צודק, אבל הוא יגיד שאלה האפשרויות, אלה בשאלות האלה ואלה בשאלות האלה.

נעמי בלומנטל: נראה לי שזו תהיה אחת ההמלצות שלנו.

נעמי בלומנטל: נראה לי שחסר - ואולי אני טועה - זו ראייה כוללת שתבוא ותעשה איזו רשימה של צרכים, נקרא להם צרכים רוחניים והאם הם נענים.

נעמי בלומנטל: אגב, יש גם קונספט של מה הם, וזה עלה כאן בישיבה, ואיך ניתן בצורה הטובה ביותר לטפל בהם.

נעמי בלומנטל: אם יש לנו את המפה הכוללת לראות מי מטפל במה, אפשר לראות אז היכן יש לקונות.

נעמי בלומנטל: נראה לי שזה חסר ואני אפנה לשרת הקליטה, לא שזה יתן הרבה אבל כתוצאה מזה נוכל כן להגיע לאיזושהי התקדמות מסיבית יותר.

נעמי בלומנטל: מצד אחד אתה אומר יש.

נעמי בלומנטל: אני יודעת למשל שיש סלע, יש ער"ן, יש עמותות אחרות שנותנות מענה, אבל יכול להיות שצריך היה לאתר את הבעיה קודם.

נעמי בלומנטל: את רואה שהמקרים הקשים ביותר שהיו של התאבדויות, של רצח בתוך המשפחה קורות במשפחות שלא הייתה שום פנייה לא לער"ן ולא לאף אחת מן העמותות כך שאי-אפשר היה לאתר את זה קודם.

נעמי בלומנטל: כמובן צריך למצוא את הדרך הנאותה - למרות שאולי יש ויכוח מהי הדרך הנאותה - כדי להגיע אל אותם אנשים בעוד מועד.

נעמי בלומנטל: שרית כהן:	העלית כמה נקודות שאני לא יודעת אם אני אוכל להתייחס לכולן, אבל אני רוצה להתייחס לשתיים-שלוש נקודות וכן לקשר את זה למה שרציתי לומר מבחינת איזושהי חשיבה משותפת כרגע בין כמה מערכות בדיוק בעניין של זיהוי צרכים וזיהוי מצוקות, ואיזושהי חשיבה משותפת לגבי מה ניתן לעשות מבחינת התייחסות שהיא לאורך זמן שמיועדת לקהלים ולקבוצות שמגיעות מתרבויות שונות.

נעמי בלומנטל: אם אנחנו בעצם אומרים שהאווירה או משבר של אווירה זה לא משהו שמסתכם בשנתיים-שלוש או באמת אותה תחושה למשל לגבי משפחת דרבקין שאני בדקתי אצלנו, זו נחשבה כאילו קליטה מוצלחת.

נעמי בלומנטל: הם לא היו מוכרים אצלנו במערכת.

נעמי בלומנטל: הוא השתלב בעבודה, קיבל איזשהו סיוע באמצעות המערכת שעוסקת אצלנו ברופאים עולים ובעצם המשפחה חיה את חייה בקליטה ישירה.

נעמי בלומנטל: היא לא הייתה מוכרת, לפחות ממה שבדקתי, גם בשירותי הרווחה.

נעמי בלומנטל: פתאום כרעם ביום בהיר מסויים קרה מה שקרה.

נעמי בלומנטל: אנחנו בהחלט נמצאים כרגע בתהליך חשיבה מאוד אינטנסיבי עם משרד הרווחה למה שעלה בתוך דבריה של דפנה, וזה העניין של בניית איזושהי התייחסות או איזשהו מודל של רגיש תרבות לעולים שמגיעים מתרבויות שונות.

נעמי בלומנטל: מודל כזה או כזה מבנה של התייחסות וטיפול יהיה מובנה בתוך כל מערכת לאורך זמן.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, הוא לא יהיה אקראי, הוא לא יהיה מין תוצר של תמיכה כזאת או אחרת וכל שנה ושנה הוא תלוי בוועדת תמיכות במשרדים כאלה ואחרים, אלא שבתוך כל מערכת היא תכשיר את עצמה באופן שוטף לתת מענים לעולים שמגיעים מתרבויות שונות.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, להשתמש במודל שמתווך ומגשר בין-תרבותי לאורך זמן וליצור איזשהו גישור בין אותם קודים ונורמות תרבותיות של העולים שמגיעים, יוצאי אתיופיה, יוצאי חבר העמים, יוצאי קווקז, גם אוכלוסיות אחרות אפילו ותיקות שמחייבות גישות ייחודיות.

נעמי בלומנטל: בהצעה שלנו לדוגמה לוועדת השרים למניעת אלימות שפרופסור בן-עמי מוביל אותה, בנינו יחד עם שני שירותים במשרד הרווחה בדיוק דגם של עיבוי המרכזים למניעת אלימות במשפחה, והיום יש כ25- מרכזים, אבל שהם לא נותנים התייחסות שהיא ייחודית לעולים.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, אם קיימות שם פעילויות שמיועדות לעולים, הן אקראיות, הן אולי תוצר של אותו מנהל מרכז עצמו ושאולי יש תמיכה של המשרד שלנו בתקציבי קליטה בקהילה.

נעמי בלומנטל: אנחנו אומרים שכזה מרכז לדוגמה צריך ליצור אצלו לאורך זמן קאדר של אנשים, של מומחים שיוכלו לתת מענה זמין לעולים מתרבויות שמגיעות לשם.

נעמי בלומנטל: העניין כאן הוא לא רק להעלות את המודעות לבעיה אלא אם מעלים את המודעות ואם לא יוצרים מענה שהוא מתאים, אז המודעות בעצם לא יוצרת דבר.

נעמי בלומנטל: אני חושבת ששירותי בריאות הנפש צריכים לעבוד על עצמם ולהכשיר לעצמם בתוך המערכת שלהם לגבי כל מי שלא מקבל את השירות במערכות האחרות לדוגמה ושכן מגיע אליהם, שגם הם יוכלו להתייחס תרבותית לכל עולה שמגיע אליהם.

נעמי בלומנטל: אני חושבת, לפחות מתוך האני מאמין שלי, שזאת כרגע הדרך המקצועית הראויה ביותר כדי להתייחס לכל מכלול העולים שהגיעו מכל התרבויות בעשור האחרון.

נעמי בלומנטל: היו"ר נעמי בלומנטל:	זה בהחלט מקובל עלי.

נעמי בלומנטל: את עכשיו דיברת על פן שהוא מאוד חשוב, שהוא ההבדל הבין-תרבותי, ודיברו על זה גם קודם.

נעמי בלומנטל: עולה שמגיע ממוסקבה הוא לא אותו עולה ואין לו את אותה השקפת עולם ורקע כמו שיש לעולה שמגיע מארץ אחרת.

נעמי בלומנטל: בואי נגיד שהסל הרוחני שלו צריך להיות שונה.

נעמי בלומנטל: השאלה - כמו שאנחנו אומרים סל קליטה - מה כולל הסל הרוחני הזה.

נעמי בלומנטל: אני הייתי רוצה להכניס פן חדש, שיהיה סל קליטה, מעבר לסל החומרי גם סל רוחני והסל הרוחני הזה יכלול צרכים רוחניים.

נעמי בלומנטל: אני לא מדברת עכשיו על צרכים תרבותיים אלא אני מתכוונת דווקא לצד הנפשי.

נעמי בלומנטל: זאת על-מנת שנוכל לאתר בזמן בעיות מצד אחד ולתת מענים וסיוע מבחינת הדימוי וכל מה שהם זקוקים לו.

נעמי בלומנטל: יצחק גאגולה:	שמעתי כאן כמה מומחים.

נעמי בלומנטל: כמובן מתוך תחושה אישית שאני עברתי את הדברים, אני מכיר את התסכול של העולים, ולצערנו רואים את זה גם במקרים האחרונים וגם בסקרים.

נעמי בלומנטל: גם כחבר בוועדה לקידום מעמד האישה שמענו לצערנו הרב על הגידול בתסכול שקיים בקרב אוכלוסיית העולים, האתיופית או מחבר העמים, ואין ספק שהתסכול הרוחני משפיע מאוד על תופעת האלימות ולצערנו הרב במקרים רבים גם מתקיים רצח.

נעמי בלומנטל: אני אומר שצריך שתהיה הסברה ותדרוך בקרב העולים.

נעמי בלומנטל: לא לומר את הדברים בחו"ל אלא לומר אותם בארץ.

נעמי בלומנטל: אם נציג את הבעיות שם, יכול להיות שהם לא יבואו לכאן.

נעמי בלומנטל: מיד כשהם מגיעים לארץ, הם צריכים לקבל עלוני הסברה כדי שיכירו את האווירה, שידעו לאן הם מגיעים ומה סוג החברה שהם מגיעים אליה.

נעמי בלומנטל: שמענו שישנן מספר עמותות שמטפלות בנושא הזה, אבל גם אני חושב שצריך מוקד אחד מרכזי שהוא פשוט יפנה את כל העולים שנתקלים בבעיות השונות, אם זה לער"ן כאשר מדובר במצוקה נפשית, אם זה מישהו אחר כאשר מדובר במצוקה כלכלית וכולי וכולי.

נעמי בלומנטל: המוקד הזה שנקרא המוקד לפניות הציבור, שהוא יהיה המוקד המרכזי, הוא פשוט מתווה את הדרך לעולים ואומר להם לאיזה מקומות לפנות.

נעמי בלומנטל: במקרים רבים מרוב הטלפונים והעמותות, העולים מתבלבלים ולא יודעים למי לפנות ולהגיע.

קריאה: יצחק גאגולה: לכן אני אומר שחייבים לטפל בנושא הזה מבחינת ההסברה גם בכתב, גם ברדיו, בטלביזיה וכולי.

קריאה: בצורה כזאת לדעתי נוכל לטפל בהרבה מקרים ונוכל למנוע הרבה מקרים קשים.

קריאה: ברני שטיין: כשעליתי לארץ - וזה כמעט ארבעים שנה - המדריך באולפן בו למדתי אמר ששלושים השנים הראשונות הן הכי קשות.

קריאה: אם מסתכלים על מה שקרה כאן בארץ מאז קום המדינה, אני חושב שזה בכלל פלא.

קריאה: נכון, יש בעיות אבל לא צריך לשכוח שרוב העולים כן נקלטו והסתדרו כאן.

קריאה: לנו יש רשת של 274 שירותים פסיכולוגיים שפרוסים בכל רחבי הארץ.

קריאה: יש לנו אלף פסיכולוגים שמשרתים את אוכלוסיית התלמידים מגיל 5 עד 16.

קריאה: היו"ר נעמי בלומנטל: אתם שפ"י.

קריאה: אתה הפסיכולוג הראשי של האגף?

קריאה: ברני שטיין: כן.

קריאה: יש גם יועצים.

קריאה: יש פריסה ארצית מאוד מאוד רחבה שלא מכסה כמובן את כל הצרכים אבל בכל-זאת נותנת מענה לצרכים של עולים חדשים.

קריאה: קלטנו גם הרבה פסיכולוגים בעיקר מברית-המועצות לשעבר שעובדים בהרבה מקרים עם אוכלוסיות דוברי רוסית.

קריאה: אני לא יודע בדיוק את המספר, אבל זה משהו בסביבות ארבעים שנקלטו במשך עשר השנים האחרונות.

קריאה: אגב, יש גם הרבה פסיכולוגים ערבים שלמדו בברית-המועצות והם יודעים רוסית והם גם עובדים לפעמים עם האוכלוסייה שדוברת רוסית.

קריאה: הפריסה הזאת היא לכולם ויש כמובן נגישות מיוחדת לילדים ממשפחות עולים.

קריאה: יש תנאים מיוחדים לילדי עולים.

קריאה: אני מסכים עם דבריו של מוטי שהבעיה העיקרית היא לתת לעולים החדשים אוזן קשבת ולא על-ידי איש מקצוע בשלב הזה.

קריאה: צריכה להיות מערכת מקצועית שיכולה לטפל במי שזקוק לטיפול.

קריאה: זה לא כולם.

קריאה: רובם צריכים את העזרה שנקרא לה הפרה-פרופסיונאלית קודם, אבל בהחלט יש צורך במערך של מערכת הבריאות או החינוך או גופים כמו שצבי מוזס מייצג.

קריאה: לצערי היה גוף מעולה במסגרת הסוכנות היהודית של עליית הנוער, הם קוראים לזה יחידות קליניות.

קריאה: זה משהו רפואי סוציאלי פסיכולוגי.

קריאה: לפני כמה שנים זה עבר מהסוכנות היהודית למשרד החינוך למינהל ההתיישבותי שהוא גוף עצמאי פחות או יותר בתוך משרד החינוך, אבל הוא קוצץ וקוצץ.

קריאה: זה גוף שקם עם הרבה ניסיון של שנים ולדעתי פעל בצורה ממש בלתי רגילה, אבל עכשיו הוא הולך ודועך וקורס בגלל העדר משאבים.

קריאה: אם היושבת-ראש וחברי הוועדה יכולים לעשות משהו להחזיר להם את המשאבים, כי הם הגוף שפעל בעיקר באוכלוסיית הפנימיות שם היו ילדי העולים, חלק גדול מהם בלי משפחות, והם עשו עבודה נהדרת וחבל שהעסק הזה קורס.

קריאה: אני חושב שהגוף שצבי הקים לא יכול לעמוד מול הדרישות שם.

קריאה: יהודית בר-און: אני רוצה להתייחס בקצרה לדברים שעלו כאן.

קריאה: הנושא של קו חרום, קו אדום, קו חופשי להתקשרויות הוא מאוד חכם והוא מאוד טוב, אבל חייב להיות מאחורי הקו הזה איזשהו מענה.

קריאה: אנשים מתקשרים לקו בשביל לקבל מענה ואם אין לך לאן להפנות אותם ושירותים לא קיימים, אז יותר טוב שלא יתקשרו ולא ישלו אותם שיש להם מישהו שמקשיב להם מאחורי הקו אבל אי-אפשר להפנות אותם למקום כלשהו.

קריאה: אנחנו גם צריכים לזכור שאל קו, בשביל להרים טלפון, צריך להיות אנשים שהחליטו לעזור לעצמם.

קריאה: הרבה מאוד אנשים מגיעים למצבים בדרך כלל בנושאים שאני רוצה להעלות אותם ובעיקר במשבר העליה שמחריף את כל הבעיות, והם לא ירימו את הטלפון ויפנו לאותו קו, הם לא יחפשו בספר טלפונים והם גם לא יקראו בדף שהם קיבלו בשדה התעופה לפני שלושה-ארבעה חודשים.

קריאה: הדבר הנוסף שאני רוצה להדגיש הוא שחייבים בראייה שלנו לא לראות רק את הנושא של הילדים שהם עתיד המדינה ורק להשקיע בנושא של הילדים.

קריאה: אסור לנו לשכוח שילדים גדלים בתוך בתים.

קריאה: קריאה: לילדים יש הווה, אבל הם לא עתיד של המדינה.

קריאה: יהודית בר-און: הילדים חיים בתוך המשפחות שלהם וצריך להתייחס לנושא המשפחות.

קריאה: אני מדברת על תופעות שקורות אצל עולים יותר מאשר בכל אוכלוסייה אחרת כמו אלכהול, אלכהוליסטים, שקיבל קפיצה אדירה מאז גלי העליה הגדולים, אני מדברת על אלימות במשפחה שאני לא צריכה לספר לכם על זה, שיש בולטות מאוד גדולה אצל אנשים שנמצאים בשנים הראשונות שלהם לעליה, לא אחרי שלושים שנה אבל אחרי שנתיים, שלוש וארבע שנים.

קריאה: אני מדברת על נושא של עבריינות שהיא מאוד בולטת בקרב האנשים שנמצאים במשבר של העליה, אני מדברת על עליה בגירושין, אני מדברת על משפחות חד-הוריות.

קריאה: כל המשפחות האלה שילדים נמצאים בהן, הן משפחות בסיכון וילדים בסיכון וצריכים לתת לזה את ההתייחסות.

קריאה: אני מאוד מקבלת שצריכים להתייחס לזה כאל משבר נורמטיבי ולפתח שירותים רגישי תרבות בתוך השירותים הקיימים.

קריאה: כיום זה נשמע כאן כאילו כולם עושים למען הנושא של העליה וזה נשמע יפה.

קריאה: אנחנו גם כן עושים הרבה, גם את הקו, גם הקו החם, גם המקלטים, גם האלימות, גם קבוצות לילדי אלכהוליסטים.

קריאה: יש הרבה מאוד פעילות שנעשית למען העולים אבל העובדות - ואנחנו צריכים להיות כנים - זה לא מספיק, אין התייחסות.

קריאה: כאן אני רוצה לחזק את ידייך בשתי ההצעות שאת העלית במשך הישיבה: האחת, הנושא של התמיכה והסיוע בהסתגלות צריך להיות חלק מסל הקליטה של העולה.

קריאה: אנחנו צריכים להתייחס אל כל עולה.

קריאה: כמו שאנחנו דואגים לו לקורת גג ולמזון, אנחנו צריכים לדאוג לצד הנפשי, לצד החברתי, לצד של ההסתגלות החברתית שזה כולל מלימוד שפה ועד שיהיה לו מישהו שייכנס אליו פעם בכמה ימים וישאל אותו מה שלומו ואם הוא יודע איפה הסופרמרקט הקרוב.

קריאה: כל הדברים האלה היום או שהם נעשים או שהם לא נעשים, אבל הם צריכים להיעשות בתוך הקהילה כחלק מסל הקליטה.

קריאה: הדבר השני שנראה לי מאוד חשוב.

קריאה: למרות שאני עוסקת בנושא ואני מכירה אותו מכל ההיבטים שלו, חלק מהדברים שעלו פה היום אפילו אני לא הכרתי.

קריאה: זה רק מדגיש את הצורך באמת באיזשהו גוף שירכז את כל הידע ואת כל הדברים שנעשים ולא שיהיו כמה קווים סימולטנית כשאין קשר ביניהם ואחד לא יודע מהשני, וכשמישהו מפנה מקו קשר, הסוכנות שפנו אליה לא יודעת מה זה קו קשר.

קריאה: חייב להיות באמת גוף שירכז את כל הנושאים האלה.

קריאה: היו"ר נעמי בלומנטל: העלינו את עיקר הבעיות על קצה המזלג ואולי קצה מזלג של איזשהם פתרונות שעדיין המרחק גדול מאוד בין הפתרונות שאולי אפילו יש לנו לבין התקציבים שאמורים להיות לכך ואני לא יודעת אם נוכל הרבה להתקדם בזה.

קריאה: אני לא במיוחד אופטימית.

קריאה: הייתי רוצה להציע כסיכום לישיבה - ואני חושבת שתהיה תמיכה של חברי הכנסת שהיו כאן במשך הדיון - בכל-זאת לבדוק אפשרות, ואולי משרד הקליטה יעשה זאת, של קו חרום שהוא ירכז את כל השירותים שבכל-זאת קיימים.

קריאה: אני מסכימה עם שני דברים: אם אין תשובה, יותר טוב שלא יהיה קו, אבל בכל-זאת הקו גם יכול לומר שלדבר מסויים אין לו תשובה, אבל תהיינה לפחות העמותות שקיימות, המועצה לשלום הילד וכולי.

קריאה: זאת אומרת, יהיו גופים שבכל-זאת אפשר יהיה להפנות אליהם עם מספר טלפון זמין ונקווה שהטלפונים שיימסרו הם אמנם יהיו זמינים.

קריאה: כשאני חושבת על שירות התעסוקה, כשמישהו מחפש עבודה ואתה תשלח אותו לשירות התעסוקה והוא יעבור את כל הסיוטים שהוא עובר כשהוא מגיע לשם, זה לא אידיאלי.

קריאה: יכול להיות שכתוצאה מהתשובות שהוא יקבל באותו קו חרום או איך שנקרא לו - הוא לא חייב להיקרא קו חרום, והוא יכול להיקרא קו סיוע, קו אינפורמטיבי - הוא יוכל להיעזר.

קריאה: בהחלט אני חושבת שזאת מטלה של משרד הקליטה.

קריאה: נגיד שבמשרד הבריאות הקימו מחלקה שעוסקת בעולים חדשים או בעולים מאתיופיה או בעולים מהקווקז, אבל מי ידע את זה?

קריאה: לא ידעו.

קריאה: ידעו את זה כל העולים שמפוזרים ברחבי המדינה מאתיופיה או מהקווקז או ממוסקבה?

קריאה: לא, הם לא ידעו.

קריאה: צריך שיהיה מקום אחד שידע לומר לפחות את הדבר הזה.

קריאה: בהחלט הייתי חושבת שזאת המלצה שהיא בבסיס נכונה למרות שאני לא יודעת אם היא ברת יישום.

קריאה: אני מסכימה אתך שאנשים במצב נפשי קשה גם לא יחפשו בספר טלפונים כדי לחפש את המספר הזה אבל אנחנו יודעים שהם בכל-זאת מוקפים, יש להם אולי אימא, יש להם אולי אבא, יש להם אולי אחות ומישהו יכול להרים את הטלפון ואולי הוא ימצא תשובה.

קריאה: היום הוא לא יודע לאן להתקשר.

קריאה: היום יושב הבן-אדם במצב נפשי רעוע והוא לא יודע לאן להתקשר.

קריאה: העלו כאן שאלות ואני הייתי רוצה לבחון אותן ואני אעלה את זה גם בפגישה עם שרת הקליטה.

קריאה: אולי אפשר היה כן לעלות איזשהו רף בדיון מבחינת מציאת אפשרות או ניסיון למצוא אפשרות באותו סל קליטה.

קריאה: בהתייחסות שלנו לעולה חדש, בהתייחסות הראשונית, ניקח בחשבון מצב נפשי, בין שהוא טוב ובין שהוא רע, אבל בתוך איזשהו מושג התייחסות.

קריאה: כמו שאני מתייחסת אליו מבחינה זאת שהוא מחפש דיור, יכול להיות שהוא לא מחפש סיוע נפשי או לא זקוק לזה, אבל אני רוצה שזה יהיה על סדר היום.

קריאה: אני לא מומחית וצריך בוודאי לבחון את מה שהעלה כאן דוקטור מרק.

קריאה: בעקרון אני חושבת שאותו פסיכולוג לא צריך להיות סוכן כי אז זה כאילו מאיים.

קריאה: רופא משפחה, כמו שהוא בודק לראות אם אין לו מחלות, שרק תהיה איזו התייחסות, שיסמן וי בטופס מסויים שדיברו אתו, שהתרשמו ממנו וכולי.

קריאה: זאת אומרת, שתהיה התייחסות למצב לא רק הסוציו-אקונומי אלא גם למצב הרוחני של אותו עולה.

קריאה: אני חושבת שזה בהחלט שווה להעלות את זה על סדר היום ונקווה שנוכל גם למצוא מענה.

קריאה: נטשה קורץ: הדברים ששמעתי כאן היו תשובה לשאלה שלא מצאתי לה עד עכשיו מענה.

קריאה: ב6- באוקטובר המועצה שלנו הייתה במשבר ואז דיברנו על הניסיון של שבע שנים עבודה עם משבר כפול, משבר נוסף על משבר העליה, ואז הועלו שאלות ואמרו לנו שאנחנו עושים, אנחנו מגיעים לילדים וגם לאנשים ולמשפחות, אבל מה לעשות כדי למנוע את המשבר הכפול.

קריאה: אז אני אמרתי שאולי יש צורך להקים איזשהם אירגונים שיכולים באמת לנסות למנוע את המצב הזה.

קריאה: אם אנחנו כבר יודעים את שלבי משבר העליה ויודעים שיש שם דכאון, אפשר בתקופה הזאת של הדכאון להקים קו חרום או לא קו חרום.

קריאה: קו חרום, דרך אגב, כמעט אף אחד שאנחנו מטפלים בו לא יודע על קו חרום ולא מחפש אותו כי אין לו כוח לחפש אותו.