ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 2, 1999-07-26 10:00

נעמי בלומנטל: בוקר טוב, אנחנו מתחילים את מה שנותר לנו ממושב הקייץ של הכנסת הנוכחית.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לברך את כולכם ולהודות לכולכם שהגעתם לכאן.

נעמי בלומנטל: זאת הישיבה הראשונה במתכונת החדשה של ועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת.

נעמי בלומנטל: אני שוב עומדת בראש הוועדה בכנסת הנוכחית, הכנסת החמש-עשרה.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר שאומנם אני לא באתי מחבר העמים או מארץ אחרת אבל יחד עם זה הרגשתי זהות מאוד עמוקה עם ועדת העליה, הקליטה והתפוצות.

נעמי בלומנטל: אני מאוד שמחה שנבחרתי מחדש לעמוד בראש הוועדה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה גם להודות לחברי חברי-הכנסת שנמצאים פה.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שייגיעו יותר.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שזאת האחריות שלהם.

נעמי בלומנטל: בוודאי ובעיקר אותם חברי כנסת שאמורים לייצג את העולים החדשים ואני מצפה מצידם להיענות.

נעמי בלומנטל: נמצאים איתנו חברת הכנסת סופה לנדבר, שהיא כבר הרבה שנים חברה בוועדה ובאמת מגלה פעילות בלתי נלאית בכל מה שקשור לשיפור מצבם של העולים החדשים, גם אלה שהגיעו וגם אלה שעדיין נמצאים בארצות מוצאם; חבר כנסת חדש, פרופ' בריילובסקי מסיעת שינוי; וחברת הכנסת מרינה סולודקין, שגם היא חברה ותיקה בוועדה ועושה עבודה מצויינת, גם בוועדה וגם למען העולים.

נעמי בלומנטל: כידוע אנחנו מנסים במידת האפשר לעבוד בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת לטובת העולים, לטובת קליטתם, לטובת הבאת עוד ועוד עולים.

נעמי בלומנטל: ברוב הפעמים לא משנה מאיזו מפלגה חברי הכנסת מגיעים משום שהמטרות הן משותפות.

נעמי בלומנטל: אנחנו עוסקים היום בנושא כאוב מאוד.

נעמי בלומנטל: ביקשנו מכמה מבני המשפחה שאיבדו את יקיריהם בטביעה בים, אם זה באשדוד ואם בחופים אחרים, להגיע לוועדה כדי שייעזרו לנו להבהיר עד כמה זה קשה.

נעמי בלומנטל: נדמה לי שכולנו יודעים אבל כשרואים מקרוב את הטרגדיה האיומה הזאת אנחנו צריכים ממש לקרוא קריאת זעקה נואשת.

נעמי בלומנטל: מדינת ישראל, כל האחראים על הנושא צריכים לעשות את הכל כדי שלא יהיו עוד מקרים כאלה.

נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים שוב ושוב על אלימות במשפחה.

נעמי בלומנטל: היו מיקרים מזעזעים ביותר.

נעמי בלומנטל: אבל אני מוכרחה לומר שהנכונות שלנו, הקשב שלנו והעשייה שלנו בתחום הטביעות בים לא מספיק.

נעמי בלומנטל: יש טרגדיות איומות ונוראות.

נעמי בלומנטל: העירנות שלנו והנכונות שלנו כאנשי ציבור, כמדינה, כאנשי מקצוע, לטפל בכך שלא יהיו יותר טביעות - הם לא מספיקים.

נעמי בלומנטל: אין שום סיבה שהן יקרו.

נעמי בלומנטל: זה קורה רק כי המערכות לא ערוכות כראוי.

נעמי בלומנטל: במידה מסויימת זה יותר גרוע מאשר המיקרים של אלימות בתוך המשפחה.

נעמי בלומנטל: כשאנחנו רואים מקרה כמו מה שאירע אתמול, שאף אחד לא יכול היה לחזות מראש, שהמערכות לא שותפו בטרגדיה שהיתה עשויה להתרחש, אז אנחנו יכולים לבוא ולומר: לא יכולנו לעשות שום דבר.

נעמי בלומנטל: אבל במקרה של טביעה בים יכולנו לעשות, ואנחנו אמורים לעשות.

נעמי בלומנטל: אין שום סיבה שאנשים יטבעו בים.

נעמי בלומנטל: על כך אנחנו מקיימים היום את הישיבה.

נעמי בלומנטל: נמצאים פה גם המומחים, גם האנשים שאמונים על הנושאים האלה.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר ששר הפנים החדש, השר שרנסקי, יהיה מחר בישיבת הוועדה בשעה 10 בבוקר.

נעמי בלומנטל: מחר נושא הדיון יהיה שונה אבל אני אביא בפניו את המסקנות של הישיבה הזאת משום שמשרד הפנים הוא הממונה על החופים במדינת ישראל.

נעמי בלומנטל: בכל אופן, זאת המטרה של הישיבה.

נעמי בלומנטל: יושב-ראש איגוד המצילים שנמצא כאן אמור לעזוב.

נעמי בלומנטל: לפיכך הוא יהיה בין ראשוני הדוברים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשאול את עמיתי חברי-הכנסת האם הם רוצים בשלב זה לומר משהו.

סופה לנדבר: אדבר אחרי שיידברו המשפחות.

מרינה סולודקין: זה מאוד חשוב שיש לנו ישיבה.

מרינה סולודקין: אני רואה כאן לא רק חסרונות בעבודת המצילים ושביתת המצילים.

מרינה סולודקין: אני צריכה לומר שיש לנו בעיה מנטלית כאן.

מרינה סולודקין: קהילת העולים החדשים מכירה ימים אחרים לגמרי, הים השחור והים הבלטי, שם המצב לא כל-כך מסוכן כמו בים התיכון.

מרינה סולודקין: יודעים מראש על-פי הניסיון שאלה שטובעים הם האנשים שהם השחיינים הטובים ביותר ולא החלשים, בגלל שאין להם פחד מהזרמים שיש בים התיכון.

מרינה סולודקין: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני רואה שאת הזמנת, ובצדק, גם את כלי התקשורת בשפה הרוסית.

מרינה סולודקין: זה מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: הפנייה שלי היא לכלי התקשורת האלה.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים להיכנס למסע של הסברה, מסע ארוך מאוד, מפורט מאוד, ולהסביר איזה הבדלים יש בין הימים ועד כמה הים התיכון מסוכן.

מרינה סולודקין: מה אני יכולה לומר?

מרינה סולודקין: אני חושבת שעכשיו זאת משימה עבור כולם, בגלל שכל שבוע, כל חודש, אלה שמקרוב באו, שעלו יחד איתנו, טובעים.

מרינה סולודקין: ביניהם יש צעירים, יש הורים צעירים וגם ילדים.

מרינה סולודקין: המצב מאוד מאוד מסוכן.

מרינה סולודקין: יש היום דיון גם בוועדת הפנים בנושא שביתת המצילים ואני צריכה לצאת לשם.

ויקטור בריילובסקי: אני תומך בדבריה של חברת הכנסת סולודקין.

ויקטור בריילובסקי: אני זוכר טוב מאוד, כאשר אני באתי לארץ, והיה לי ניסיון שחייה בים השחור ובים הבלטי, פשוט לא יכולתי להאמין שיש פה משהו אחר.

ויקטור בריילובסקי: זה נראה אותו ים ואני יודע לשחות.

ויקטור בריילובסקי: לפיכך עכשיו מאוד חשוב לתת אינפורמציה אינטליגנטית, עם סטטיסטיקות.

ויקטור בריילובסקי: צריך לומר לאנשים: תיראו, היו פה שחיינים מאוד טובים, עם ניסיון טוב מאוד בים השחור או בים הבלטי, אבל הם לא האמינו למה שאנחנו טענו ותיראו מה קרה בסוף.

ויקטור בריילובסקי: צריך להביא את האינפורמציה הזאת דרך כל מיני אמצעים: הודעות בחוף הים, מודעות בעיתונים בשפה הרוסית, כל מיני דברים כאלה.

ויקטור בריילובסקי: אני חושב שהעברת אינפורמציה - זה הדבר הראשון.

נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לשאול בשלב הזה האם הסבתא של רדיון ז"ל מוכנה לומר משהו.

אליזבטה גבוזדוק: (מדברת ברוסית - הדברים מתורגמים על-ידי גברת נטאשה קורץ) אני חושבת שבגלל שישראל היא מדינה דתית צריך להגיד גם שבאותו יום בו קרה האסון התחילה התקופה שלפני תשעה באב, אז אסור לעשות כל מיני דברים.

אליזבטה גבוזדוק: אני חושבת שגם על כך צריך לדבר בתקשורת.

אליזבטה גבוזדוק: חוץ מזה אני מבקשת גם שיידברו על כך ברדיו רק"ע מספר פעמים.

אליזבטה גבוזדוק: כל בוקר אנחנו שומעים את רדיו רק"ע ומאוד חשוב לנו לשמוע הסברים על כל מיני דברים.

אליזבטה גבוזדוק: לא רק על שביתת המצילים אלא גם על התחלת התקופה הזאת, תקופת תשעה באב.

אליזבטה גבוזדוק: אני לא דתיה אבל אני מאמינה בדברים האלה.

אליזבטה גבוזדוק: במיוחד בתשעה באב, ששני בתי המקדש נהרסו בתאריך הזה.

אליזבטה גבוזדוק: זה מאוד חשוב לעם היהודי.

אליזבטה גבוזדוק: הייתי אפילו יכולה להישאר בבית ולא לצאת החוצה אילו ידעתי על התחלת התקופה הזאת.

אליזבטה גבוזדוק: אני לא מאשימה רק את האחרים.

אליזבטה גבוזדוק: גם אני אשמה כניראה.

אליזבטה גבוזדוק: אבל בכל זאת אני מבקשת מהתקשורת לדווח ממש בצורה ברורה על כל מיני סכנות שיש בים וליידע את העולים.

אליזבטה גבוזדוק: צריך להבהיר בתקשורת, אפילו בכתב.

אליזבטה גבוזדוק: במדינה דתית צריך להגיד שב1.7- מתחילה תקופה מסוכנת לפני תשעה באב.

אליזבטה גבוזדוק: עכשיו כולם שואלים: האם לא ידעת שהיה אסור לעשות כל מיני דברים בתקופה הזאת?

אליזבטה גבוזדוק: לא ידעתי ועכשיו זה כבר מאוחר.

סופה לנדבר: האם הוא היה לבד?

אליזבטה גבוזדוק: (ברוסית)

סופה לנדבר: היא אומרת שהוא ידע לשחות.

נינה פוסנוב: אני אמא של הילד השני שטבע.

נינה פוסנוב: הוא היה בן 9 וחצי.

סופה לנדבר: הם נכנסו יחד לשחות, נכון?

סופה לנדבר: שתי הסבתות עם שני הנכדים.

אליזבטה גבוזדוק: (ברוסית)

נינה פוסנוב: אף אחד לא יכול להחזיר לי את הילד שלי.

נינה פוסנוב: אני רוצה להדגיש את העובדה שאין שלטים והים מסוכן.

נינה פוסנוב: אם יש מקומות כאלה שבהם נכנסים לעומק מטר מהחוף ויכולה לקרות טרגדיה כזאת, צריך להגיד על זה משהו לאנשים.

נינה פוסנוב: אולי צריך לשים יותר שלטים האומרים שאסור להיכנס לים בערב, או בכלל בזמן שאין מצילים.

נינה פוסנוב: (בהמשך מדברת ברוסית - הדברים מתורגמים על-ידי גברת נטאשה קורץ) אני יודעת מאוד טוב שעכשיו אחרי שהאסון קרה אי אפשר לעזור למשפחה שלנו.

נינה פוסנוב: קרה מה שקרה ואין לי בן.

נינה פוסנוב: אני רק רוצה שזה לא יקרה בעתיד.

נינה פוסנוב: אנחנו כבר 4 שנים פה והילד שלנו שטבע כשהיה בן 9 היה ממש ישראלי.

נינה פוסנוב: לא היו לו בעיות לקרוא באף שפה, לא ברוסית ולא בעברית.

נינה פוסנוב: בבית אמרו לו שאסור להיכנס לים כשאין מצילים.

נינה פוסנוב: צריך ממש בכל חוף הים לכתוב שאסור להיכנס לים כשאין מצילים.

נינה פוסנוב: אם הוא היה קורא את זה, אף פעם הוא לא היה נכנס לים ואז לא היה קורה האסון הזה.

נינה פוסנוב: לא רק בערב אלא גם בשעות היום כשאין מציל.

נינה פוסנוב: חוץ מזה, אחרי אסון כזה כל המשפחות שקרה להן דבר כזה הן לא רק במשבר אלא כל החיים שלהן מתהפכים וקשה להן לחזור בלי הפסדים.

נינה פוסנוב: אם יש מקומות ממש מסוכנים בים והם ידועים - צריך לסמן אותם.

נינה פוסנוב: או לבנות שובר גלים או לשים אזהרות שאסור להיכנס לשם, וממש למנוע כניסה לאותו איזור.

נינה פוסנוב: הבנים האלה היו לא רחוק מהחוף.

נינה פוסנוב: הם היו שני מטרים מחוף הים, כפי שנודע אחר-כך להורים.

נינה פוסנוב: משו את הילד הקטן מהים ממש 2 מטרים מהחוף.

נינה פוסנוב: ממש חייבים לסמן את המקומות האלה.

נינה פוסנוב: במקרים כאלה, של אסונות כל כך נוראים, המשפחה אחרי האסון היא לא רק בקושי נפשי אלא היא גם בקושי חומרי.

נינה פוסנוב: אף אחד לא יכול לעזור למשפחה הזאת.

נינה פוסנוב: פניתי לביטוח הלאומי ואמרו שהם מאוד מצטערים, שהם משתתפים בצערנו, אבל אין להם אפשרות לעזור לנו, אפילו לא בהקמת המצבה.

נינה פוסנוב: גברת נטאשה קורץ והמועצה הציבורית למען יהודית ברית-המועצות לשעבר היו הארגון היחיד שעזר לנו להתמודד עם הקשיים והמצוקה הכלכלית.

נינה פוסנוב: צריך גם לשים לב למצב הכלכלי ולא רק למצב הנפשי של המשפחות.

נינה פוסנוב: צריך לחפש אפשרות לעזור להם.

נעמי בלומנטל: אנחנו תיכף ניגע גם בזה.

נינה פוסנוב: (ברוסית) במקרים האלה אנחנו בעצם נשארים בודדים.

נינה פוסנוב: אולי גם אנחנו אשמים במשהו אבל אי אפשר לשמור את הילד ליד ההורים כל הזמן בבית כי הוא גדל, הוא צריך להיות עצמאי.

נינה פוסנוב: אי אפשר להחזיק אותו כל הזמן.

נינה פוסנוב: ובכל זאת שמרנו עליו מאוד חזק.

נינה פוסנוב: הוא היה תמיד ליד מישהו מהמבוגרים במשפחה.

נינה פוסנוב: אבל אם זה כבר קרה, אני חושבת שזה לא רק אשמת המשפחה.

נינה פוסנוב: זה גם אשמה של העיריה, שלא שומרת על המקומות המסוכנים האלה בים ולא מודיעה מספיק על הסכנה.

נינה פוסנוב: אחרי שזה קרה נשארנו בודדים ותמכה בנו רק המועצה למען יהודי ברית-המועצות לשעבר.

נינה פוסנוב: עכשיו התחיל לעלות במוחי רעיון.

נינה פוסנוב: אני רוצה למצוא עורך-דין ולתבוע את העיריה.

נינה פוסנוב: למצוא איזשהו איש שאשם קונקרטית באסון הזה.

אלה לספזיאנו: עליתי עם אבא שלי בסוף שנת 1997, בספטמבר.

אלה לספזיאנו: עלינו לבד.

אלה לספזיאנו: עם אמא שלי אין לי קשר בכלל.

אלה לספזיאנו: היא עדיין במולדובה.

אלה לספזיאנו: אבא שלי במשך 20 שנה היה חולה אסטמה אבל הוא היה שחיין ממש טוב.

אלה לספזיאנו: אני אף פעם לא דמיינתי שהוא יכול למות מדבר כזה.

אלה לספזיאנו: אם היה מישהו שהיה אומר לי שיכול לקרות משהו כזה, לא הייתי מאמינה לו.

אלה לספזיאנו: עכשיו אני לבד.

אלה לספזיאנו: אין לי אף אחד בארץ.

אלה לספזיאנו: יש לי קרובים אבל הם כולם נולדו בישראל.

אלה לספזיאנו: גם עם אמא שלי אין לי קשר.

אלה לספזיאנו: אני לא יודעת מה לעשות.

אלה לספזיאנו: אני מודה לכל מי שעזר לי, ממש תודה מקרב לב, אבל זה לא הכל.

אלה לספזיאנו: אין לי מישהו שיכול להגיד לי מה לעשות.

אלה לספזיאנו: אבי היה לי כמו סלע, הוא תמיד עזר לי.

אלה לספזיאנו: היינו כמו חברים.

אלה לספזיאנו: פשוט אין לי מילים להגיד מה שאני מרגישה.

אלה לספזיאנו: אני עוד שנתיים בארץ צריכה ללמוד.

אלה לספזיאנו: עכשיו אני לא יודעת אם אני אוכל ללמוד או לא.

אלה לספזיאנו: אני עכשיו משלמת הרבה כסף לשכר דירה.

אלה לספזיאנו: אני עובדת במפעל שבו עבד אבי לפני שהוא נפטר.

אלה לספזיאנו: הם עזרו לי, נתנו לי עבודה, נתנו לי כסף, מקום מסודר.

אלה לספזיאנו: אבל אני רוצה משהו אחר.

אלה לספזיאנו: אני רוצה מישהו שיכול לעזור לי גם עזרה מורלית.

אלה לספזיאנו: אני לא יכולה להסתדר לבד.

אלה לספזיאנו: אני בת 19.

נעמי בלומנטל: אנחנו נמשיך להיות בקשר איתך, נמשיך להיות בקשר גם עם גברת רות בר-און, וניראה מה אנחנו יכולים לעזור לך באופן פרטני.

נעמי בלומנטל: אני מאוד רוצה, עוד פעם, להודות לכם שהגעתם לוועדה.

נעמי בלומנטל: זה חשוב מאוד כדי להמחיש גם את גודל האסון.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לבקש בשם כולנו שלא תרגישו לרגע אחד אשמים.

נעמי בלומנטל: זה אנחנו שאשמים.

נעמי בלומנטל: אף אחד מכם לא אשם.

נעמי בלומנטל: במה שאנחנו יכולים לעזור לכם, אנחנו כאן בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות בכנסת נסייע.

נעמי בלומנטל: תרגישו פה גם בבית.

נעמי בלומנטל: אתם תמיד מוזמנים לכאן ואנחנו גם נמשיך לסייע.

נעמי בלומנטל: בשום אופן אל תרגישו אשמה.

נעמי בלומנטל: מי שאשם זה אנחנו, שלא נתנו לכם את ההגנה.

נעמי בלומנטל: גם בצורה שבה אנחנו באיזשהו מקום אומרים "הם עולים חדשים, הם לא הבינו, הם לא ידעו", זה גם איזה חלק מדימוי שאנחנו צריכים להשתחרר ממנו, של כאילו: טוב, הם לא מבינים, הם כאלה, הם לא מספיק מעורים.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, מטילים באיזשהו מקום גם את האשמה למה הם לא מבינים, כאילו הוא אשם שהוא לא מבין.

נעמי בלומנטל: אין ספק שגם מזה אנחנו צריכים להשתחרר.

נעמי בלומנטל: מר אבי אפיה צריך ללכת לוועדת הפנים ואנחנו רוצים לשמוע אותו.

נעמי בלומנטל: אולי תאמר לנו אם יש איזשהם מאפיינים שאתה מוצא אצל עולים חדשים.

נעמי בלומנטל: האם אתם עושים משהו בהקשר לזה?

נעמי בלומנטל: איך קורה שכל-כך הרבה מקרי טביעה יש?

נעמי בלומנטל: אולי תוכל להאיר את עינינו בעניין.

אבי אפיה: קודם כל, אני משתתף בצערן של המשפחות פה ומביע את תנחומי.

אבי אפיה: אנחנו מצטערים בכלל שנקלענו למצב - במקרה שלכם זה לא רלוונטי - אבל על כך שהיתה השנה שביתת מצילים.

אבי אפיה: זה קרה בגלל שהרשויות לא דיברו איתנו במשך כל החורף.

אבי אפיה: מעולם לא קרה שהמצילים שבתו בכל המקומות בארץ, זה היה תמיד רק בתל-אביב, והתוצאה היא השביתה, שהיא לא נעימה.

אבי אפיה: אני חושב שאנחנו קרובים לפיתרון, אני מקווה.

מרינה סולודקין: אבל אי אפשר לסלוח.

אבי אפיה: המקרים שקרו כאן לא היו בעת השביתה.

מרינה סולודקין: בגדול אי אפשר לסלוח.

אבי אפיה: אני רק אומר שזה לא אותם מקרים.

אבי אפיה: אם אנחנו נרחיב, אני אסביר.

אבי אפיה: רבים מהעולים החדשים שמגיעים לים בטוחים שהם יודעים לשחות טוב מאוד.

אבי אפיה: אני לא יודע רוסית אבל הם אומרים: אני אלוף מרוסיה, בים השחור.

אבי אפיה: במעט שהם יודעים לדבר זה מה שהם מסבירים.

אבי אפיה: הם לא רוצים לשמוע בשום פנים ואופן לאנשים שמנסים להסביר להם, כי לפעמים הם בטוחים שמנסים להפלות אותם לעומת שאר התושבים.

אבי אפיה: ואז נוצרת סיטואציה שבה הם מאבדים את האמון והם מחפשים לעצמם מקומות מחוץ לשטחי רחצה מוכרזים.

אבי אפיה: באותם מקומות אין מצילים בדרך כלל.

אבי אפיה: זו בעיה מאוד רצינית.

אבי אפיה: הקטעים בין תחנת הצלה אחת לשניה הם מאוד גדולים כך שיש שטח רחב שם יכולים להיכנס הרבה אנשים ואין מי שייאכוף שבמקום הזה לא ייכנסו מתרחצים.

אבי אפיה: יש בעיה נוספת של שוברי הגלים, שיוצרים זרמים בתוך המים.

אבי אפיה: אנשים צריכים לתת על כך את הדעת כשכל יום מכניסים עוד שובר גלים לתוך המים.

אבי אפיה: שוברי הגלים הם אסון טבע למתרחצים.

אבי אפיה: ברגע שמכניסים שובר גלים כזה למים הוא יוצר מסביבו זרמים, כי המים מגיעים במאסות אדירות וכשהם רוצים לחזור הם לא יכולים לחזור ואת כל מה שיש באמצע הם שואבים פנימה לתוך הים.

אבי אפיה: בן אדם שלא מכיר את זה - זה מתכון לטביעה במקום.

אבי אפיה: בן אדם לא מבין איך הוא נמצא ליד החוף, שוחה 10 מטרים מהחוף, ולא מצליח להגיע לחוף והוא הרי שחיין טוב.

אבי אפיה: המים כל הזמן סוחפים אותו פנימה במקום החוצה.

אבי אפיה: איך יתכן שהוא 10 מטרים מהחוף והוא לא יכול לעמוד על הרגליים בזמן שרגע לפני כן המים הגיעו לו רק עד הברכיים.

סופה לנדבר: איך אתה מסביר שבחוף שבו אין שובר גלים גם טובעים אנשים?

אבי אפיה: אני אומר, איפה שיש בדרך כלל טביעות זה באותם מקומות שבהם יש זרמים.

אבי אפיה: הזרמים האלה מאופיינים במקומות שמראש אפשר לראות אותם, אפשר לצפות אותם, אפשר לגדר אותם בצורה של דגלים שחורים.

אבי אפיה: אותם מקומות נמצאים מחוץ לתחומי רחצה מוכרזים, הם רחוקים מאיזורים של מצילים, ועד שמצילים מגיעים בדרך כלל זה כבר גובל באסון.

אבי אפיה: הבעיה השניה היא שעולים חדשים מגיעים מוקדם מאוד בבוקר, כי יש בעיה של השמש והקרינה, ומאוחר אחרי-הצהרים.

אבי אפיה: חם להם מאוד במשך היום והקרינה חזקה ולכן הם מגיעים בשעות אלה.

אבי אפיה: שירותי ההצלה מסתיימים בדרך כלל בשעות יותר מוקדמות.

אבי אפיה: שעות הרחצה הן בדרך כלל עד שעה 18:00 או 19:00 בזמן שאנשים מגיעים בשעה 5 אחר-הצהרים עד שעה 8, כשעדיין יש אור, ואז הבעיות מתחילות לצוץ ומתחילים לעלות מסוקים לאוויר ולחפש גופות, אז זה כבר לא נעים.

נעמי בלומנטל: האם יש מצילים דוברי רוסית?

אבי אפיה: בגלל שאנחנו כמצילים יודעים שהאוכלוסיה לא מבינה אז אני למדתי למשל כמה משפטים ברוסית, כמו: "בואו לפה" או "הים מסוכן".

אבי אפיה: זה מה שאני יודע.

אבי אפיה: אני לא יודע לדבר רוסית.

אבי אפיה: אנשים בדרך כלל שוחים רחוק ממני ואז אני אומר להם ברוסית "גשו הנה".

אבי אפיה: אבל יותר מזה אני לא יכול.

אבי אפיה: בכל מקרה, כשאני מגיע ואני מסביר לאדם שעליו לזוז, זה גם לא עוזר.

אבי אפיה: הם בורחים ממני ומשתדלים להיכנס לים.

אבי אפיה: יש שבתות שבהן מגיעים הרבה מאוד אנשים לים ואז יש צפיפות נוראית בחופים ואנשים יושבים צפופים אחד ליד השני.

אבי אפיה: אף אחד לא רוצה לשבת בצמוד לאחרים ואז רבים מנסים למצוא איזור יותר נחמד ויותר נוח ומתפרסים לאורך החוף.

אבי אפיה: נוצרת בעיה כי אין מצילים באיזורים האלה.

אבי אפיה: אני רוצה לציין שכאשר האנשים מגיעים לארץ כעולים חדשים, אני חושב שאפשר לתת להם באולפנים הסבר מהותי, בהתחלת ההרצאות להסביר להם שהים התיכון הוא ים מאוד מסוכן.

אבי אפיה: אפשר להסביר את זה לאנשים מייד כשהם מגיעים לארץ כעולים.

אבי אפיה: תלמידים בבתי-ספר מגיעים לשיעורי שחייה.

אבי אפיה: בשיעורי השחייה האלה אפשר להסביר לאותם ילדים וכשהם יחזרו הביתה הם יסבירו להורים שלהם איך להתנהג בים.

אבי אפיה: כל הדברים האלה צריכים להתפרסם מעל גלי האתר, מתוקשרים כל הזמן ומוסברים.

אבי אפיה: אנחנו רואים שהתוצאה היא שההסבר לוקה בחסר.

אבי אפיה: אוכלוסיה כזאת גדולה שמגיעה לים, וזו אוכלוסיה של שני מגזרים: ערבים ועולים מרוסיה, שבדרך כלל מקפחים את חייהם בים במקום ליהנות, אני חושב שזה נובע מכך שההסבר פשוט לוקה בחסר.

אבי אפיה: אם יעשו יותר הסברה בתקשורת אני מאמין שהאסונות ייפחתו.

אבי אפיה: התפרסמה ביום שישי כתבה בעיתון, שכתבה גברת הגר אנוש, ובה נאמר שמשרד הפנים אומר שבשל גידול האוכלוסיה - הרי גדלנו במיליון עולים, ברוך השם, והיום מגיעה גם אוכלוסיה מהשטחים, ונוספים לזה העובדים הזרים, כחצי מיליון איש, ביחד זה בערך 2 מיליון אנשים שהולכים וחוזרים מהים (זה לא עולה להם כסף אז הם פוקדים את חופי הרחצה) - משרד הפנים אומר שצריך להגדיל ב20%- את כמות ההצלה.

אבי אפיה: אני מאמין שצריך להגדיל בהרבה יותר.

אבי אפיה: מי שהולך לחופי הרחצה רואה את סוכות ההצלה, הן כמו פטריות.

אבי אפיה: בשבתות לפחות צריכים להגדיל בהרבה את מספר המצילים, כדי שזה ייתן מענה ליותר אוכלוסיה.

אבי אפיה: אני מבין שיש בעיה של תקציב אבל אני חושב שההוצאות לטיפול באנשים שמגיעים לבתי חולים וההוצאות להפעלת מסוקים ומשטרה, גם זה עולה כסף.

אבי אפיה: להנשים אדם בטיפול נמרץ - זה עולה המון כסף.

אבי אפיה: אז אני חושב שבמקום להיות כמו חכמי חלם, לתת את המענה לאחר מעשה, אפשר לתת את התשובה הזאת לפני כן.

אבי אפיה: לנסות לשבת יחד עם משרד הפנים, יחד עם הרשויות, ולראות איפה נמצאים המוקדים הבעייתיים ביותר.

אבי אפיה: וכמו שאומרים אצל עורכי-דין: למצוא תרופות כאלה ואחרות שכרגע לפחות ימנעו את האסונות שקורים.

אבי אפיה: איפה שיש מצילים, אני אומר דבר בדוק, כמעט ואין מקרי טביעה.

אבי אפיה: או שמונעים את זה, או שמצילים.

אבי אפיה: ככה שהנושא הזה של הצלה הוא מאוד חשוב.

סופה לנדבר: אני מביעה צער ומשתתפת בצערן של המשפחות.

סופה לנדבר: אני מבינה שאי אפשר להחזיר את הזמן לאחור אך את הצער שלנו אנחנו רוצים להביע.

סופה לנדבר: אני מצטרפת לחברת הכנסת נעמי בלומנטל ואומרת שאנחנו אסירי תודה על כך שבאתם.

סופה לנדבר: אנחנו מבינים שזה מאוד מאוד קשה אבל זה חשוב כדי למנוע אסונות שיכולים לקרות.

סופה לנדבר: אנחנו אסירי תודה שבאתם.

סופה לנדבר: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני חושבת שהיה עדיף אם היינו יכולים לעשות ישיבה משותפת של ועדת העליה, הקליטה והתפוצות עם ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

סופה לנדבר: אני הגשתי הצעה דחופה לסדר היום.

סופה לנדבר: לצערי היא לא התקבלה.

סופה לנדבר: אני גם הגשתי שאילתא לשר הפנים.

סופה לנדבר: אני חושבת שצריכים מייד להפסיק את שביתת המצילים.

סופה לנדבר: במקרה הזה אני חושבת שהמצילים צריכים ללכת לבוררות ואנחנו צריכים להפסיק את הדבר.

אבי אפיה: אני רוצה לציין שהשביתה הפסיקה בינתיים.

סופה לנדבר: אבל זה רק לעת עתה.

סופה לנדבר: לא יכול להיות דבר כזה שבשפת הים יהיה "בינתיים".

סופה לנדבר: יש לנו תקופות מאוד מאוד קשות בים.

סופה לנדבר: המון אנשים יוצאי ברית-המועצות הולכים לשפת הים.

סופה לנדבר: כאשר בן אדם נמצא בשפת הים ולא מבין את השפה של המצילים, אפילו כאשר הם נמצאים בשפת הים, זה מאוד מאוד קשה.

סופה לנדבר: אני חושבת שצריכים דחוף לעשות משהו שיוצבו שלטים ושתהיה הסברה ברוסית.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד תודה לרדיו רק"ע, שבלי שאנחנו התחלנו מסע של הסברה ובלי דרישות של הכנסת הם התחילו במסע הסברה לפני כמעט חודש ימים.

סופה לנדבר: כניראה זה מאוחר, אבל זה לא מאוחר לאנשים אחרים שאפשר למנוע מהם אסונות.

סופה לנדבר: אני חושבת שצריכה להיות דרישה לשובר גלים בכל שפת ים.

סופה לנדבר: בחוף שבו אנשים הולכים לים צריך להיות שובר גלים.

סופה לנדבר: זאת צריכה להיות דרישה.

דניאל הרטמן: שובר גלים זה מלכודת מוות.

דניאל הרטמן: זה מה שכרגע הסבירו כאן.

סופה לנדבר: אני לא מקבלת את זה.

סופה לנדבר: יש מומחים ויש מומחים.

סופה לנדבר: כניראה בהמון מקומות קורה אסון בלי שיש שובר גלים.

סופה לנדבר: תסבירו לי איך קורה אסון כזה באשדוד ובמקומות אחרים שבהם אין שובר גלים?

סופה לנדבר: אני חושבת שבשפת הים שלנו יש בתקופה מסויימת זרמים מסוכנים מתחת לפני המים.

סופה לנדבר: לדעתי צריך להסביר את זה במסע אקטיבי ביותר בשפה הרוסית בתקשורת: בעיתונות, בטלוויזיה וברדיו.

סופה לנדבר: אני חושבת שלפני שילדים יוצאים לחופשה צריך להסביר להם עד כמה הים מסוכן.

סופה לנדבר: יכול להיות שבשעה לעולים גם צריכים להסביר שהים מסוכן ביותר, שיש זרמים בים שלנו, שעל יד שפת הים אפשר לטבוע.

סופה לנדבר: בגלל זה צריכים לעשות מסע הסברה אקטיבי ביותר.

סופה לנדבר: כמו שאנחנו מסבירים שהשמש מסוכנת במדינת ישראל, ככה צריך לעשות הסברה גם על הסכנה במים.

סופה לנדבר: ומייד צריכים לעצור את השביתה הזאת.

סופה לנדבר: ועוד דבר אחד, אני חושבת שבגלל שנוספו כל-כך הרבה אנשים צריכים להוסיף כוח-אדם למצילים.

סופה לנדבר: חלק גדול מהם צריכים להיות אנשים שהם דוברי רוסית, שבאופן פיזי מסוגלים לעבוד בשפת הים.

סופה לנדבר: יכולים להיפתח קורסים להכשרת מצילים דוברי רוסית, כדי שאתה לא תשבור את הלשון וכדי שהאנשים האלה יהיו מסוגלים למנוע את האסונות האלה.

נטאשה קורץ: וגם להגדיל את משך הזמן שהמצילים שוהים בתחנות ההצלה.

נינה פוסנוב: אם אין מצילים הים צריך להיות סגור.

סופה לנדבר: בקייץ זה מאוד מאוד טיבעי שמצילים צריכים להיות בשפת הים בשעות האור.

מרינה סולודקין: בגלל שאנחנו צריכים עכשיו לצאת ולהשתתף בישיבת ועדת הפנים אני רוצה גם לומר כמה דברים.

מרינה סולודקין: קודם כל אנחנו רוצים שיתוף פעולה עם כלי התקשורת בכל השפות, בגלל שזה לא רק רוסים שטובעים.

מרינה סולודקין: היו הרבה ערבים שגם טבעו בים, מרמאללה ומהרבה מקומות אחרים.

מרינה סולודקין: דבר שני, עבודה מיוחדת של משרד החינוך והתרבות ומשרד הפנים.

מרינה סולודקין: דבר שלישי, שמענו כאן, וזה נכון מאוד, שעכשיו יש עוד מיליון איש בישראל, עולים חדשים, גם מאתיופיה, גם מרוסיה, גם ממקומות אחרים.

מרינה סולודקין: צריכים להגדיל את מספר המצילים ב30%- לפחות.

מרינה סולודקין: חברת הכנסת בלומנטל, אני חושבת שאנחנו צריכים לכתוב את זה כאחת ממסקנות הוועדה.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים להקים תשתית לחופי רחצה בטוחים.

מרינה סולודקין: אנחנו לא מומחים, לא אני ולא חברת הכנסת סופה לנדבר.

מרינה סולודקין: זאת עבודה חשובה מאוד, לתכנן ולבנות.

מרינה סולודקין: אני מצטערת שאני צריכה לעזוב.

מרינה סולודקין: אני אקרא את הפרוטוקול.

נעמי בלומנטל: יש פה כמה מומחים ואנחנו נשמע אותם לגבי פתרונות שהם מציעים כדי למנוע את מספר הטביעות הגדול.

נעמי בלומנטל: אגב, הצעתי לוועדת הפנים לקיים ישיבה משותפת אבל כניראה משום שרק עכשיו התחילו הוועדות לפעול אז לא היתה היענות מספקת, אבל בעתיד אני בטוחה שזה יהיה.

דוד תמיר: שלום לכולם.

דוד תמיר: אני מזכיר ארגון המצילים.

דוד תמיר: לצערי התעוררתם מאוחר.

דוד תמיר: טוב מאוחר מאשר אף פעם לא.

דוד תמיר: הטביעות האלה קורות כבר שנים.

דוד תמיר: ארגון המצילים מתריע אך לצערנו אין מי שיישמע את הקול הזה.

דוד תמיר: אני קודם כל מברך את הפורום הזה שהגיע סוף סוף למסקנה שצריך לדון בעניין הזה.

דוד תמיר: הכאב של האנשים האלה הוא כאב שאי אפשר לתאר, אבל הכאב הזה נמשך שנים.

דוד תמיר: רשמתי לעצמי כמה נקודות.

דוד תמיר: קודם כל, החוק עונה על השאלות שהאנשים האלה העלו.

דוד תמיר: הרשויות לא אוכפות את החוק בצורה הנכונה.

דוד תמיר: לעיריות היום יש נטיה לצמצם בכוח אדם, כוח-אדם שנוגע לחיי אדם.

דוד תמיר: כמו שהזכירו היתה עליה של בין מיליון למיליון וחצי איש.

דוד תמיר: העיריות סגרו תחנות הצלה במקום להגדיל את מספר המצילים.

דוד תמיר: יודעים על מקומות ספציפיים שאליהם מגיעים עולים חדשים, שקבעו לעצמם את החוף הזה כחוף רחצה.

דוד תמיר: לדוגמא, בחוף בבת-ים יש מקום מסויים שבמשך שנים היה חוף מוכרז והיו בו מצילים.

דוד תמיר: בעונה האחרונה, משיקולים שונים ומשונים, החליטה העיריה לסגור את תחנת ההצלה.

דוד תמיר: במקום הזה רוב המתרחצים הם עולים חדשים.

דוד תמיר: אנחנו לא יכולים לתת תשובה.

דוד תמיר: אנחנו גם מוגבלים, עלינו להיות בחופי רחצה מוסדרים, ומצד שני אנחנו לא יכולים להשקיע מאמצים נוספים בחוף שנמצא מעבר לשליטה שלנו, גם מבחינת החוק.

דוד תמיר: החוק מחייב את הרשויות לאכוף את החוק במקום שאין בו שירותי הצלה.

דוד תמיר: בחוף מוכרז - הרשות המקומית צריכה לאכוף את החוק.

דוד תמיר: אין פקחים לצורך העניין הזה, אין שוטרים לצורך העניין הזה.

דוד תמיר: עד היום, במשך 20 שנים שאני עובד בחוף, אף פעם לא שמעתי שלקחו מתרחץ, הוציאו אותו החוצה ורשמו לו דוח.

מיכה קובי: היו מקרים כאלה.

דוד תמיר: נדיר מאוד.

דוד תמיר: רבותי, אין אכיפה.

דוד תמיר: לפחות ממה שאני רואה בעין, אין אכיפה.

דוד תמיר: אין פירסום לדבר הזה.

דוד תמיר: משרד הפנים היום משמש כגורם מאשר לפתיחה וסגירה של תחנות הצלה.

דוד תמיר: פעם כוחו היה רב יותר.

דוד תמיר: היום ראש רשות מבקש לסגור חוף רחצה ולפי מה שאנחנו לפחות רואים בשטח הוא מקבל חתימה והחוף נסגר.

דוד תמיר: משרד הפנים צריך להיות גורם הרבה יותר מעורב ויותר דומיננטי.

דוד תמיר: היום משרד הפנים הוא גורם ניטרלי בעניין הזה, אין לו פניות כאלה או אחרות.

דוד תמיר: הוא קיבל מנדט עבור בטחון המתרחצים.

דוד תמיר: לכן צריכים להגדיל את הסמכויות של מפקחי הרחצה על מנת לחייב את הרשות לפתוח חופי רחצה, להגדיל את כוח האדם וכן לפתוח תחנות הצלה נוספות.

נעמי בלומנטל: האם יש לך איזה התייחסות לגבי עולים חדשים, שנתקלת בהם במקרים של טביעה, שהצלחת להציל?

נעמי בלומנטל: האם אתה יכול לספר לנו?

דוד תמיר: לצערנו רוב הטביעות, גם אלה שארעו בחופים מוכרזים, וללא ספק בחופים שאינם מוכרזים, הן של עולים חדשים.

דוד תמיר: יש את המנטליות, שלפחות אני נתקלתי בה, סוג של מנטליות שמר אבי אפיה הציג: אני יודע לשחות, אני לא עושה חשבון לאף אחד, אני נכנס ולא משנה מה שתגידו.

דוד תמיר: מצד שני קיימים אותם דברים שהמשפחות אמרו, שאין מספיק הסברה והאנשים לא ידעו.

דוד תמיר: כלומר, זה קיצוני לכאן ולכאן.

דוד תמיר: לדעתי צריך לטפל בזה בשני מישורים: גם בנושא ההסברה וגם בנושא האכיפה והגדלת כוח-אדם.

אבי אפיה: אני מצטער, סליחה, אנחנו חייבים להיות בוועדת הפנים של הכנסת.

נעמי בלומנטל: מאה אחוז.

נעמי בלומנטל: בכל זאת רציתי לומר לכם תודה רבה על כל מה שאתם עושים.

נעמי בלומנטל: אתם באמת עושים עבודה מצויינת.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שייענו אליכם, לפחות לחלק מהדרישות.

אבי אפיה: זה לא קשור לעניין שבו דנים כאן.

נעמי בלומנטל: אני יודעת.

נעמי בלומנטל: אבל בכל זאת אנחנו נשמח אם יימצא פיתרון.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

שבתאי צור: ראשית, גם אני משתתף בצערן של המשפחות וגם מברך אותך, חברת הכנסת בלומנטל, שאת ממשיכה עוד קדנציה לעמוד בראש ועדת העליה, הקליטה והתפוצות.

שבתאי צור: אני מכהן זו קדנציה רביעית כממלא מקום ראש עיריית אשקלון ואני גם עולה שבא מחבר העמים.

שבתאי צור: יש לדעתי הרבה מה לעשות.

שבתאי צור: אני רואה שזה פרוייקט מיוחד.

שבתאי צור: יש פה עלייה גדולה וכל אחד מהעולים שבא למדינת ישראל הביא את התרבות והמסורת שלו.

שבתאי צור: מדובר בעליה מאסיבית ובכל עיר, כמו אשקלון ואשדוד לדוגמא, שם שליש מהאוכלוסיה זה עולים, צריך לדעתי להתארגן ולקחת את הנושא הזה של הרוחצים כפרוייקט מיוחד.

שבתאי צור: כמו שמדברים נגד אלימות במשפחה, כמו שמדברים נגד אלימות נוער למשל, צריך גם את זה לקחת כפרוייקט מיוחד.

שבתאי צור: אני מציע שייכינו תוכנית שתהיה מורכבת משלושה דברים: 1) קודם כל נהלים.

שבתאי צור: אנחנו ברשויות המקומיות מקבלים נהלים שכבר 20 שנים אף אחד לא שינה אותם.

שבתאי צור: קיימים נהלים ישנים איך לקחת את המצילים, שפותחים באפריל, כמה מצילים להעסיק, מאיזה שעות עד איזה שעות.

שבתאי צור: כאן מדובר באוכלוסיה חדשה במדינת ישראל.

שבתאי צור: אני רואה שהמצילים מגיעים לחוף הים בשעה 7 או 7.30 בבוקר אך הרוחצים מגיעים כבר בשעה 6.

שבתאי צור: בים יש המון פנסיונרים ואין אף אחד שייפקח עליהם.

שבתאי צור: יש נהלים במדינת ישראל שצריך מייד לשנות אותם.

שבתאי צור: לא צריך פה הגדלת תקציבים.

שבתאי צור: צריך להתאים את הנהלים לצרכי האוכלוסיה.

שבתאי צור: צריך לשנות את הנהלים לפי האוכלוסיה.

שבתאי צור: במסגרת התקציב הקיים צריך לבוא ולהתאים מחדש את חלוקת העבודה של המצילים.

שבתאי צור: צריך לשנות את הנוהל הזה במשרד הפנים.

שבתאי צור: על מנת שזה ישונה במשרד הפנים, כדי שלא יהיה כאן "טלפון שבור", אנחנו מבקשים ממך כיושבת-ראש ועדת העליה, הקליטה והתפוצות להקים ועדה שבה יתכנסו נציגים של כל הגורמים: משרד הפנים, משרד החינוך והתרבות, משרד העבודה והרווחה, מרכז השלטון המקומי ואחרים.

שבתאי צור: יתכנסו ופעם אחת ולתמיד ישנו שלושה דברים: 1) הנהלים; 2) הסברה.

שבתאי צור: כשמדובר על הסברה, עם כל הכבוד, צריך לבוא לכלי התקשורת שמדווחים ועושים את כל המאמצים, משקיעים מעל ומעבר, אבל הם לא יכולים לבד להילחם.

שבתאי צור: אי אפשר להאשים את כלי התקשורת למה הם לא מודיעים.

שבתאי צור: פה צריכה להיות הסברה ממש מהשורש.

שבתאי צור: צריך לבוא במסגרת משרד החינוך והתרבות, מבית-הספר עד כלי התקשורת.

שבתאי צור: כאשר תקום הוועדה זה ימוקם תחת קורת גג אחת של הרשות המקומית.

שבתאי צור: ייקבעו הנחיות, יישב הצוות - כמו שישבנו לדיון בנושא נוער במצוקה ובנושא אלימות במשפחה.

שבתאי צור: מדינת ישראל הקציבה תקציב שנתי לעניין זה.

שבתאי צור: ברגע שמדובר על תקציב שנתי שקבעה מדינת ישראל זה יורד לרשויות המקומיות.

שבתאי צור: יש לנו תקציב מסויים במסגרת הפרוייקט הזה וכל חברי הוועדה מחלקים את העוגה - אם מדובר על הוספת מצילים, על הסברה, על שיתוף פעולה, אם מדובר גם איך לשנות את הנהלים.

שבתאי צור: לא יעלה על הדעת שייטבעו אלה שהגיעו מחבר העמים והביאו את התרבות הזאת.

שבתאי צור: למרות שהם ממש שחיינים מצויינים, אבל הם לא מבינים את המנטליות.

שבתאי צור: יש הבדל בין הים השחור ובין הים שאליו הם נכנסים בישראל.

שבתאי צור: אם היתה נעשית הסברה ממש מהשורש, מבית-הספר, מהילדים עד ההורים, אז היו מקבלים את המידע.

שבתאי צור: לצערי הרב התעוררנו כל-כך מאוחר.

שבתאי צור: לא התייחסו לנושא הזה במשך 10 השנים האחרונות.

שבתאי צור: אבל אף פעם לא מאוחר.

שבתאי צור: הגיע הזמן שתקום איזה ועדה, כמובן עם ליווי, עם הסברה, עם נהלים, וגם בנושא התקציבים.

שבתאי צור: בין אשקלון לבין אשדוד בחודשיים האחרונים היו 7 טביעות.

שבתאי צור: מר מיכה קובי שיושב פה הוא מנהל אגף התברואה בעיריית אשקלון.

שבתאי צור: הוא הביא הבוקר מסמך לעיונכם.

שבתאי צור: זה לא רק אצלנו.

שבתאי צור: גם ברוסיה יש טביעות, במוסקבה, בסנט פטרבורג, בכל המקומות.

שבתאי צור: אבל ברגע שדנים ויש ועדה מיוחדת - גם נגד האלכוהול - לכל הדברים האלה צריך להתייחס.

שבתאי צור: ולא לבוא נקודתית ולבקש מכלי התקשורת הסברה.

שבתאי צור: זה לא יתן שום דבר.

נטאשה קורץ: 7 מקרי הטביעה שציינת, כולם היו של עולים חדשים?

שבתאי צור: כולם עולים.

מיכה קובי: אני מנהל אגף תברואה ופיקוח בחופים בעיריית אשקלון.

מיכה קובי: אני מלווה למעשה כבר כמעט 6 וחצי שנים את החופים באשקלון.

מיכה קובי: אני רוצה להציג מספר עובדות.

מיכה קובי: קודם כל אני רוצה לומר ש85%- מכלל המתרחצים באשקלון בשישי-שבת הם עולים מחבר העמים.

מיכה קובי: הם רואים את זה כבילוי.

מיכה קובי: הם מגיעים הרבה מאוד לים רגלית משכונות מרוחקות ואז הם נשארים לאורך כמעט כל שעות היום.

מיכה קובי: זו עובדה חשובה שכדאי להציג פה.

מיכה קובי: באמת צר לי על כל מקרה שקורה ואני כואב כל מקרה שקורה.

מיכה קובי: יחד עם זאת, אי אפשר לדבר על כולם במכלול אחד.

מיכה קובי: כל מקרה שונה ממשנהו.

מיכה קובי: יש פה גם עניין של משמעת.

מיכה קובי: אני רואה את עצמנו גם אשמים.

מיכה קובי: אני חושב שצריכים לצאת בהסברה נכונה לציבור הזה ולמיעוטים אחרים.

מיכה קובי: גם במיעוט הערבי יש באופן יחסי יותר טובעים מאשר בקרב ישראלים צברים.

מיכה קובי: החופים משתנים מידי יום.

מיכה קובי: יש לנו היום באשקלון 5 תחנות הצלה וכל תחנה משתנה מיום ליום.

מיכה קובי: היום האנשים שמגישים את תחזית מזג האוויר בטלוויזיה למשל יכולים, במקום להפגין את כישוריהם בבדיחות כאלה ואחרות, אפשר בהחלט שיציינו שינויים שקיימים בחופים המרכזיים שאליהם באים עולים, או בכלל ציבור מתרחצים.

מיכה קובי: כמו למשל בורות שמשנים מקומם לפעמים גם משעה לשעה.

מיכה קובי: חבל שהמצילים כרגע לא נמצאים כאן, הם היו מעידים על כך.

נעמי בלומנטל: האם אפשר לצפות את זה מראש?

מיכה קובי: לא, אי אפשר.

מיכה קובי: בבוקר כשהמציל מגיע, או מנהל התחנה, הוא רואה ואז הוא מסמן את המקום שבו מותר לשחות, אם בכלל ניתן.

נעמי בלומנטל: המצילים אינם כרגע אבל רציתי לשאול, הרי מאוד פופולרית תחזית מזג האוויר שמופיעה בסוף החדשות.

נעמי בלומנטל: אני לא זוכרת אם יש גם תרגום ברוסית ובאמהרית.

נעמי בלומנטל: האם מתייחסים למצב הים?

מיכה קובי: כמעט ולא מתייחסים.

מיכה קובי: אומרים באופן כללי שהרחצה מסוכנת.

מיכה קובי: בתחזית אפשר לציין בהחלט קטעי ים, כמו אלה שליד אשדוד ואשקלון, שהם באמת קטעים מסוכנים במיוחד.

מיכה קובי: מר דני הרטמן שהוא מומחה בנושא הזה יתייחס לכך.

מיכה קובי: יש לכך מכלול גדול של סיבות.

מיכה קובי: יש אנשים שמעוניינים להתבודד, ויש אנשים שבאים לאחר שתיה לשוכרה, כמו שאומרים בכתבה הזאת.

מיכה קובי: אני חס וחלילה לא עושה שום הכללות.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שברוסיה הבעיה של השתיה היא שונה מאשר כאן.

מיכה קובי: כל מקרה הוא שונה.

מיכה קובי: אני רוצה במספר מילים להתייחס למה שמר שבתאי צור אמר, לגבי שינוי החוק, שהוא מיושן וישן.

מיכה קובי: היום שטח מוכרז של תחנת הצלה הוא 125 מטרים.

מיכה קובי: בפרופורציות זה כמו אמבטיה.

מיכה קובי: עם כל הכבוד למר אבי אפיה, ברור ששם לא יהיו טביעות.

מיכה קובי: אז המציל יישב עם מגאפון של 2,000 מגה-ואט וייקרא למתרחצים לזוז ימינה, לזוז שמאלה.

מיכה קובי: שם לא יהיו טביעות.

מיכה קובי: חייבים לשנות את זה ל500- מטר לפחות.

מיכה קובי: אפשר בלא תוספת תקציב, אם אנחנו נחלק את העוגה אחרת - נקרא לזה עוגה בשלב הזה - מאחר שהעונה שלנו היא ארוכה יחסית, אפשר שבאפריל, מאי ויוני יהיו פחות מצילים, ביולי-אוגוסט יותר מצילים, ואחר-כך שוב להוריד את מספרם.

מיכה קובי: אם אנחנו נשחק עם השעות וייתנו לנו את זה מבלי לעשות הסכמים שהם חד-סטריים - עם כל הכבוד למצילים אלה הסכמים שצריך לפתוח אותם ולדבר שם גם על מבחני כושר למצילים, שהם לא עומדים בהם.

מיכה קובי: אני לא רוצה כרגע לפרט, זה יותר לוועדת הפנים, שאני לא מוזמן אליה.

מיכה קובי: אנחנו הכנסנו מצילים דוברי רוסית, הכנסנו עוזרי מצילים דוברי רוסית.

מיכה קובי: אנחנו פונים לציבור הרוסי ברוסית, וייעידו על כך גם המתרחצים.

מיכה קובי: לגבי שביתת המצילים: אני חושב שכמו שבתי-חולים עובדים בעיתות שביתה עם כוח חירום, צריכים לחייב את המצילים שבכל חוף יפעל צוות חירום.

מיכה קובי: שלא יהיו יוצאים מן הכלל בנושא הזה.

מיכה קובי: אני בכלל מתנגד לשביתה אבל במקרים כאלה של חיי אדם אפשר בהחלט לפעול אחרת.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: ד"ר הרטמן מאוניברסיטת בן-גוריון.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שיש לך שקפים.

דניאל הרטמן: אם היה פה מקרן שקפים והייתי מציג את הנתונים אז היינו רואים שחלק גדול מהדברים שנאמרו פה הם פשוט דיעות קדומות ומיתוסים.

דניאל הרטמן: מדינת ישראל קיימת מ1948- וכניראה כבר לפני כן התרחצו בים.

דניאל הרטמן: על-פי הנתונים שיש לי, נתונים שקיימים במשרד הפנים ומעובדים חלקית, מ1973- ועד היום טבעו למעלה מ1,000- אנשים.

דניאל הרטמן: עם כל הצער, וכל אחד פה הביע את הצער שלו לאנשים הבודדים, ואני בטוח שלכל משפחה זה סוף העולם, אבל טבעו 1000 אנשים.

דניאל הרטמן: אני בטוח שאם אני אגיע מתישהו לנתונים מקום המדינה אנחנו נגיע אולי ל2,000- בני אדם שטבעו בחופי ישראל.

דניאל הרטמן: כך שזה לא קשור בכלל לעליה מרוסיה או לעליה ממולדובה או מכל מקום אחר.

דניאל הרטמן: אני באתי מפולין ובשנות ה50- הייתי עולה חדש, והאישה שלי באה מטוניס והיא היתה בשנות ה60- עולה חדשה.

דניאל הרטמן: טבעו עולים ממצרים ומטוניס, ממרוקו ומרומניה.

דניאל הרטמן: כך שאין בכלל שום קשר.

דניאל הרטמן: במקרה היום העולים החדשים באים מברית-המועצות לשעבר.

דניאל הרטמן: המספרים הם מדהימים.

דניאל הרטמן: משנת 1973 - למעלה מ1,000- אנשים.

דניאל הרטמן: אם נכפיל את התקופה אני בטוח שנתקרב ל2,000- אנשים.

דניאל הרטמן: יותר מאשר מתו במלחמות ובדברים אחרים.

דניאל הרטמן: כניראה בשנות ה50- היו כל-כך הרבה טביעות שקמה דרישה.

דניאל הרטמן: החוק הזה שאנחנו מדברים עליו, חוק משנת 1964, לא סתם נחקק אלא טבעו גם בתקופה ההיא הרבה אנשים והטילו על משרד הפנים בתחילת שנות ה60- להיות אחראי על החופים.

דניאל הרטמן: החוק הזה, כפי שנאמר פה, הוא מיושן.

דניאל הרטמן: צריך לעדכן אותו.

דניאל הרטמן: פה אנחנו נוגעים בבעיה שהיא מאוד אנושית - כסף.

דניאל הרטמן: אני, כמדען, כאדם שהוא אובייקטיבי, חושב שכסף זה דבר אחד וחיי אדם זה דבר שני.

דניאל הרטמן: לא יכול להיות שעירייה שהיא ניזונה מהחוף - כשאני שואל מה ההבדל בין אשקלון לרמלה, ההבדל היחיד הוא שיש לכם באשקלון חוף ואתם מהחוף הזה מרוויחים הרבה כסף, בצורה ישירה ועקיפה.

דניאל הרטמן: אם שמים את הדברים בפרופורציה, כניראה שבאשקלון בכל זאת יותר טוב מאשר ברמלה, ובהרצליה יותר טוב מאשר בעפולה, ובתל-אביב יותר טוב מאשר בבאר-שבע, כי החוף מוסיף לעיר הרבה, מבחינה כספית.

דניאל הרטמן: לכן אם תקום איזושהי ועדה, יקום מישהו שיינתח את כל המצב, ולא יפרק אותו לגורמים וייהרוג אותו על-ידי שהוא מפרק אותו לכל מיני גורמים קטנים, אז יכול להיות שייגיעו למסקנה שהעיריה צריכה להשקיע הרבה יותר כסף בחופים שלה, במצילים וכן הלאה.

נעמי בלומנטל: האם אתה יכול לתת לנו בכל זאת כמה נתונים?

דניאל הרטמן: עוד רגע.

דניאל הרטמן: אני רק רוצה להגיד כמה מילים על המצילים.

דניאל הרטמן: באנגלית קוראים להם life guard.

דניאל הרטמן: בעברית אנחנו הורדנו את ה-life מהשם.

דניאל הרטמן: הם מצילי חיים.

דניאל הרטמן: הוויקטימיזציה שעושים להם בעיתונות, שהופכים אותם לאחראים, היא מוטעית.

דניאל הרטמן: רוב הטביעות בפירוש, ואני חושב שכל מי שעוסק בנושא הזה יודע, לא קורות בחופים שיש בהן מצילים.

דניאל הרטמן: הניסיון הזה לקשר בין המצילים לבין הטביעות הוא פשוט אבסורד.

דניאל הרטמן: הם אנשים שכאשר יש מישהו שטובע, הם קופצים למים.

דניאל הרטמן: האחרים בורחים הצידה.

דניאל הרטמן: אנחנו יודעים למשל שיש הרבה טביעות של אנשים בודדים, שכאשר הם רואים מישהו טובע הם מצילים את האדם השני וטובעים בעצמם.

דניאל הרטמן: נדמה לי שכל שנה יש לפחות עד 10 מיקרים כאלה, של אנשים שהולכים להציל מישהו, מצילים אותו וטובעים בעצמם.

דניאל הרטמן: לגבי נתונים: אם אנחנו הולכים מ73- ועד היום אנחנו רואים, עם כל הכאב של האדם הבודד, שהטביעות בישראל זה דבר סטטיסטי.

דניאל הרטמן: אנחנו טובעים סטטיסטית.

דניאל הרטמן: זאת אומרת שאם יש לנו אוכלוסיה נתונה, ואם היום זה 6 מיליון ולפני כמה שנים זה היה 5, ו4- מיליון וכן הלאה, אז כל שנה טובעים בערך בין 5 אנשים למיליון תושבים עד 12.5 אנשים למיליון תושבים.

דניאל הרטמן: כפול 6 - יוצא בערך 70 ומשהו.

דניאל הרטמן: את יודעת שבשנה יכולים לטבוע בין 30 ל72- אנשים באופן סטטיסטי.

דניאל הרטמן: כרגע מה שאנחנו עושים, עם המצילים שיש לנו ועם השביתות והמדוזות וההסברה, אני יכול להגיד לך מראש שייטבעו בין 30 ל80- אנשים בעונת הרחצה.

נעמי בלומנטל: איך עומדים הנתונים האלה לעומת ארצות אחרות?

דניאל הרטמן: אם אני משווה לארצות אחרות, וניקח ארץ שיש לה תרבות מאוד דומה לשלנו, אוסטרליה, היחס שם הוא בערך 1, 1.5, 2 למיליון תושבים.

דניאל הרטמן: לאוסטרלים יש תרבות ים מאוד עשירה.

דניאל הרטמן: ופה שוב אנחנו בודקים את הסיבה ואנחנו רואים שהסיבה היא לא בני האדם אלא שיש לנו ים שהוא, מסיבות מטאורולוגיות ואחרות, ים מאוד מסוכן.

דניאל הרטמן: הוא לא מסוכן בזה שיש בו גלי ענק, כמו שיש בהוואי או באוסטרליה.

דניאל הרטמן: להיפך, אם היו בו גלי ענק אז בר דעת לא היה נכנס למים בכלל.

דניאל הרטמן: אלא הוא מסוכן בזה שהוא מפתח זרמים.

דניאל הרטמן: זה יכול לקרות תוך כדי היום אפילו.

דניאל הרטמן: זאת אומרת, אני יכול לבוא לים שיהיה ים טוב ואחרי כמה שעות פתאום הים מתחיל לסחוף.

דניאל הרטמן: הים מסוכן.

דניאל הרטמן: הזרמים האלה קיימים גם אם אין מיבנים כמו שוברי גלים וכן הלאה אבל הם קיימים הרבה יותר אם אנחנו בונים שוברי גלים, קירות ים ודברים כאלה.

דניאל הרטמן: המערכת היא מסוכנת.

דניאל הרטמן: האדם התמים, שלא הסבירו לו ולא לימדו אותו, כשהוא בא לים הזה הוא חושב שזה ים נחמד.

דניאל הרטמן: זה כמו שמלטפים איזשהו כלב ופתאום הוא נותן ביס.

דניאל הרטמן: יש פה ים מסוכן.

דניאל הרטמן: צריך ללמוד את כל הדברים האלה.

דניאל הרטמן: צריך להבין אותם.

דניאל הרטמן: שוב, אני חוזר למה שפה עלה בדרך זו או אחרת, צריך להקים איזשהו גוף, שיהיו מורכב מהרבה גורמים: מאנשי משרד החינוך והתרבות, משרד הפנים.

שבתאי צור: גוף עם שיניים, שיכול לקבל החלטות.

דניאל הרטמן: עם שיניים, עם תקציב.

דניאל הרטמן: לעשות את החשיבה ברמה הלאומית.

דניאל הרטמן: בואו ניקח למשל עיר כמו אשקלון.

דניאל הרטמן: באשקלון משקיעים היום עשרות או מיליוני דולרים כדי להפוך אותה לעיר תיירותית.

דניאל הרטמן: איזה תייר יבוא לחופים האלה?

דניאל הרטמן: כרגע יש לנו בעיות שטובעים ישראלים.

דניאל הרטמן: יושבת פה גברת נינה פוסנוב ששוקלת לתבוע את העיריה.

דניאל הרטמן: אני בטוח שאם תייר ייטבע בחופים שלנו, וזה כבר קרה כמה פעמים, העניין יגיע לבית-משפט ומשפחתו תקבל 10 מיליון או 20 מיליון דולר פיצויים, אם זה יקרה פעם, פעמיים ושלוש פעמים - עדיף היה לשים על כל מטר מציל מאשר לשלם את כל הכספים האלה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אם נוכל, נחזור אליך, ד"ר הרטמן.

נעמי בלומנטל: חבל שלא יכולנו לחזות בשקפים.

נעמי בלומנטל: בפעם הבאה תודיע לנו בעוד מועד כדי שנוכל לסדר את המקרן.

נעמי בלומנטל: אתה יכול גם להעביר לנו את הנתונים בכתב.

נעמי בלומנטל: יתכן שנקיים ישיבה נוספת.

נעמי בלומנטל: נקווה שלא יהיו עוד אסונות כאלה.

נעמי בלומנטל: גברת אלה לספזיאנו, רציתי לשאול אותך, כשאבא שלך היה בשפת הים, מה הוא אמר?

נעמי בלומנטל: מה היתה התחושה שלו כשהוא נכנס למים?

נעמי בלומנטל: האם הוא אמר לך משהו?

אלה לספזיאנו: הוא אמר לי: בואי איתי, אני רוצה לשחות איתך.

נעמי בלומנטל: האם היו מצילים באותו חוף?

אלה לספזיאנו: לא.

אלה לספזיאנו: היתה שביתת מצילים.

אלה לספזיאנו: אבל הוא היה שחיין טוב.

אלה לספזיאנו: אף פעם לא הייתי חושבת שכך יקרה לו.

אלה לספזיאנו: הוא שוחה כבר מגיל שנה.

אלה לספזיאנו: אבא שלו לימד אותו לשחות ממש טוב.

אלה לספזיאנו: אני לא יודעת לשחות אבל הוא ידע לשחות היטב.

נעמי בלומנטל: אז הוא אמר לך: בואי ניכנס, ואת נשארת על החוף?

אלה לספזיאנו: כן.

אלה לספזיאנו: נשארתי עם החברות שלי.

מיכה קובי: האם זה היה חוף מוכרז?

אלה לספזיאנו: כן.

אלה לספזיאנו: יש שם שובר גלים אבל הוא לא עוזר, לא עושה כלום.

אלה לספזיאנו: זה היה בחוף באשקלון.

אלה לספזיאנו: הוא טבע בשעה 11 בבוקר, לא בשעה 12 בלילה או השכם בבוקר.

אלה לספזיאנו: היו שם הרבה אנשים.

אלה לספזיאנו: למה לא עזרו?

אלה לספזיאנו: החבר שלי הלך לשם אבל אף אחד לא עזר.

אלה לספזיאנו: לא היתה שם משטרה, לא היו אנשי מגן דוד אדום, לא היו מצילים.

אלה לספזיאנו: מספיק שיהיה אפילו אחד.

אלה לספזיאנו: כשהם בשביתה הם צריכים להשאיר לפחות אחד כמציל תורן.

אלה לספזיאנו: למה לא היו שם אנשים שיוכלו לעזור ולהגיש עזרה ראשונה?

מיכה קובי: באותו יום היתה טביעה קודמת בשעה 9 בבוקר, גם של עולה חדש.

מיכה קובי: הגיעו פקחים שהתריעו מפני הסכנה ברחצה, גם פקחים נייחים שעמדו על תחנת ההצלה וגם פקחים ניידים עם רכב שנעו עם מגאפון והתריעו מפני הסכנה.

מיכה קובי: הים היה גלי במיוחד וסוער.

נטאשה קורץ: היא טוענת שלא היו שם לא מגן דוד אדום ולא משטרה.

מיכה קובי: מגן דוד היה בחוף גלילה.

אלה לספזיאנו: הם באו אחרי רבע שעה.

אלה לספזיאנו: זה לא נורמלי.

מיכה קובי: אני רוצה לתקן.

מיכה קובי: אני כואב את המקרה מאוד אבל היה אמבולנס של המועצה בחוף גלילה ומשום מה משיקולי החובש שהיה במקום - דרך אגב, טיפל באביה גם רופא שהיה במקום - משיקולי החובש שהיה במקום הזמינו אמבולנס נוסף של מד"א והוא קיבל בינתיים טיפול.

מיכה קובי: אלה הפרטים שנודעו לי באותו יום.

נעמי בלומנטל: מר דב גזית, אתה אחראי מטעם משרד הפנים על שירותי חירום.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שגם הנושא הזה נכלל בשירותי החירום.

נעמי בלומנטל: איך החלוקה אצלכם?

דב גזית: ישנה מחלקה במשרד הפנים שעוסקת בחופי הרחצה.

דב גזית: ראש המחלקה נמצא כרגע בדיון השני, בוועדת הפנים, ואני מחליף אותו פה.

דב גזית: אני חושב שברגע שאנחנו פותחים בדיון כזה, שאני חושב שהוא דיון חשוב וכואב, ואנחנו מתחילים להכניס בו נתונים וסטטיסטיקות, אני חושב שאנחנו עושים פה איזשהו עוול לנושא.

דב גזית: יש לי את כל הנתונים, יש לי את כל הסטטיסטיקות.

דב גזית: אני חושב שהן חסרות משמעות.

נעמי בלומנטל: למה?

דב גזית: מפני שזה לא משנה אם מתוך מיקרי הטביעות טבע עולה חדש אחד או טבעו 10 עולים.

דב גזית: אני יכול לתת את הנתונים, ואני אתן אותם.

דב גזית: כל מקרה שקורה הוא מקרה כאוב.

דב גזית: אני רוצה לומר חד וחלק, אני מברך על הישיבה הזאת, אני חושב שהיא ישיבה חשובה.

דב גזית: אני חושב שחשוב שמשרדים נוספים וגורמים נוספים יכנסו למעגל ההסברה.

דב גזית: אני רוצה להתחיל בהצגת כמה נתונים, אחרי ההסתייגות שאמרתי קודם.

נעמי בלומנטל: מר גזית, אנחנו נשמע את הנתונים אבל בעינינו הם חשובים מאוד, משום שאנחנו מדברים פה על מכת מדינה.

נעמי בלומנטל: אנחנו יכולים להכריז על מדינת ישראל כעל מדינה שבה אחוז הטביעות גבוה בהשוואה למדינות אחרות, למדינות כמו אוסטרליה, כפי שמענו, או ניו-זילנד.

נעמי בלומנטל: אין שום סיבה שאנשים יטבעו כאן בים.

דב גזית: את צודקת.

דב גזית: לכן אני אומר את הדברים הבאים.

דב גזית: שנת 97 היתה שנה שבה בשבת אחת, ביולי 97, טבעו למעלה מ20- איש בחופי ישראל.

וילמה מאור: וכמה מהם עולים?

רות בר-און: למעלה מ60%-.

דב גזית: אינני יודע כרגע.

דב גזית: אני יכול להביא את הנתונים.

דניאל הרטמן: לא היתה שביתה אז.

דב גזית: לאחר שנת 97 התחלנו במשרד הפנים לשים דגש על נושא ההסברה, כאשר ההסברה כוונה ל3- סוגי אוכלוסיות: לציבור הרחב, לעולים - בעיקר מחבר העמים, ולבני מיעוטים, שגם שם אחוז הטביעות הוא גבוה.

דב גזית: בשנים 98 ו99- היו פירסומים, כולל ברדיו רק"ע, כולל בעיתונות הרוסית ובכלי התקשורת במדינה, שקראו לא להיכנס למים בחופים לא מוכרזים, או לא להיכנס למים כאשר אין מציל.

דב גזית: עשינו פעילות נוספת יחד עם משרד החינוך והתרבות, של הסברה בבתי ספר.

דב גזית: אני מקבל את ההצעה שהציע מר אבי אפיה, יושב-ראש ארגון המצילים ואני חושב שבשנה הבאה ניכנס גם לאולפנים בפעולות הסברה.

דב גזית: אכנס לנתונים ואומר את המספרים מ5- השנים האחרונות.

דב גזית: ב94- טבעו בכלל חופי הארץ במהלך כל עונת הרחצה 52 אנשים.

דב גזית: ב1995- - 32.

דב גזית: ב1996- - 51.

דב גזית: ב1997- - 73.

דב גזית: ב1998- - 41.

דב גזית: והשנה לדאבוני עד לרגע זה - 48 אנשים.

דב גזית: אנחנו נמצאים בחודש יולי ויש לנו עוד 3 חודשים לעונת הרחצה.

שאול עזרא: לפי מה שרשום בעיתון זה 41.

דב גזית: הנתונים שאני מקבל הם הנתונים של הרשויות המקומיות, שמעבירות את זה אלינו.

דב גזית: אני יכול להיות אחראי על זה.

דב גזית: לא על מה שכתוב בעיתון.

דב גזית: אני לא יודע ממתי העיתון.

דב גזית: לדאבוני, אני כרגע מנתח את החלוקה של ה48- שטבעו בשנת 99 לפי הנתונים שבידינו.

דב גזית: אני מוכן להגיד שזה בערבון מוגבל אבל אלה הנתונים שבידינו.

דב גזית: עולים חדשים מחבר העמים - 7.

דב גזית: בני מיעוטים, כולל תושבי יהודה שומרון ועזה - 15.

דב גזית: עובדים זרים - 5.

דב גזית: תיירים - 5, שמתוכם אני יודע על לפחות 3 שהם מחבר העמים ואחד מפולין.

דב גזית: לגבי החמישי אינני יודע.

דניאל הרטמן: גרמני טבע בנתניה.

דב גזית: אני לא יודע.

דב גזית: אני אומר מה שאני יודע.

דב גזית: לא אתן כאן נתון לא בדוק.

דב גזית: ישראלים, שייתכן שיש בהם עולים ותיקים - 12.

דב גזית: לא ידוע - 4.

דב גזית: אלה הנתונים כפי שאנחנו מקבלים מהרשויות המקומיות שאחראיות על החופים.

דב גזית: אני חושב שאנחנו צריכים, מעבר למה שעשינו בעבודה בין-משרדית ובעבודה של המשרד שלנו, להגדיל את כמות ההסברה, בעיקר באותם מיגזרים שדיברתי עליהם, כולל מיגזר העובדים הזרים, שבו עוד לא התחלנו לטפל וגם שם אנחנו צריכים לטפל.

דב גזית: זה דבר שאנחנו צריכים להיכנס אליו.

דב גזית: הודיעו לי מלשכת השר שרנסקי שהשר הקציב תוספת סכום נכבדת להסברה כבר לשנה הזאת כך שאנחנו נחדש את הפעולה המתמשכת.

דב גזית: דרך אגב, רק לפני שבועיים, בלי שום קשר, היתה מערכת פירסומים בתקשורת הרוסית והישראלית בנושא החופים.

דב גזית: עוד השנה הזאת אנחנו, בעקבות הסיוע שקיבלנו מהשר, ניכנס לחדש את נושא ההסברה.

דב גזית: נושא הפיקוח: נאמר פה שאחת הבעיות המרכזיות היא בעיית מודעות ומשמעת של כניסה לחופים לא מורשים, רחצה בשעות לא מוכרזות וכולי.

דב גזית: המשרד סייע לרשויות המקומיות שבהן היתה שביתת המצילים בסכום כסף של כמיליון שקל, שנועד לאפשר את הגברת הפיקוח בחוף, של אותם מפקחים שהוזכרו פה לגבי אשקלון ואשדוד, כדי שיימנוע את כניסת האנשים למים.

דב גזית: אין לנו בעיה עם נהלים.

דב גזית: אם רשות מקומית, או כל גוף אחר, חושבים שצריך לשנות נהלים, אנחנו פתוחים לשנות נהלים.

דב גזית: יש נתון אחד שאותו אי אפשר לשנות: רחצה בחשכה חד וחלק לא ניתן.

דב גזית: אומרים המצילים, חוות דעת מקצועית שאני לא יכול לסתור אותה ואני לא יכול לתמוך בה, שכבר שעה לפני החשכה צריך לא להיכנס למים.

דב גזית: אם ניקח שעה לפני חשכה ושעה אחרי עלות השחר, פחות או יותר מסתבר שכאשר אין שביתה המצילים עובדים כמעט את כל שעות היממה.

דב גזית: זה הנתון.

דב גזית: אני לא רוצה להכניס לדיון הזה את נושא שביתת המצילים מפני שלדעתי, ופה אני אומר אמירה אישית, אסור להשתמש בנושא של שביתת המצילים, לא מצד זה ולא מצד אחר, בנושא של הטביעות.

מיכה קובי: מסוכן לעבוד 13-12 שעות רצופות בסוכות ההצלה בחום גבוה כמציל.

מיכה קובי: זה מסוכן גם למצילים.

נעמי בלומנטל: מר מיכה קובי אומר לטובת המצילים שהעבודה היא מאוד קשה ושוחקת, 12 ו13- שעות ביממה בחום קופח.

דניאל הרטמן: כמו כל דבר בחיים, האמת היא כניראה איפשהו באמצע.

מיכה קובי: אבל הם מקבלים 475% בשבתות.

קריאה: למה לא עומדים בתור להיות מציל?

דב גזית: לסיכום, חברת הכנסת בלומנטל, הייתי רוצה לומר את הדברים הבאים.

דב גזית: אנחנו נמשיך בנושא ההסברה יחד עם משרד החינוך והתרבות.

דב גזית: במידה וייצטרפו אלינו משרדים נוספים, בעונג ובכבוד רב, עם כל משרד, כדי להעלות את נושא המודעות וההסברה.

דב גזית: אם יוחלט פה על הקמת ועדה בין-משרדית - מאה אחוז.

דב גזית: ככל שיותר אנשים, יותר גופים יהיו מעורבים בצינורות שלהם, כך ייטב.

דב גזית: לגבי נהלים: אמרתי, אנחנו פתוחים לכל הצעה לשינוי נהלים.

דב גזית: לגבי החוק, שנאמר פה שהוא חוק מיושן:

דב גזית: אנחנו עובדים מזה כשנתיים על נוסח חוק חדש, שהולך וחוזר ממשרד המשפטים.

דב גזית: אני מקווה שבסוף שנה הבאה יהיה חוק חדש, שעונה על המציאות הקיימת היום בנושא הזה.

נעמי בלומנטל: אנחנו נזרז אותם בהחלט בעניין הזה.

נעמי בלומנטל: חבל שזה לא בסמכותנו, כי זה לא יהיה חוק מיוחד לעולים חדשים, אחרת זה בוודאי היה בא כאן לוועדה ואני משערת שכבר היינו כמעט מסיימים את זה.

נעמי בלומנטל: בכל אופן, רציתי לשאול את גברת רותי בר-און.

נעמי בלומנטל: כרגיל אני מוכרחה לומר שאתם עושים עבודה יוצאת מן הכלל במועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות ואתם עוזרים לאנשים בקרב העולים החדשים שנמצאים במצבים של משבר.

נעמי בלומנטל: באמת כל הכבוד, גם על הסיוע לוועדה וגם בוודאי ובוודאי על הסיוע לאותם עולים.

נעמי בלומנטל: אני בטוחה שכולם כאן מצטרפים לדברי.

נעמי בלומנטל: האם יש לך משהו להוסיף?

רות בר-און: את כל הנושא הזה כבר לפני 4-3 שנים העלינו.

רות בר-און: יש לי פה תיק תקשורת המעיד שהנושא הזה הועלה בתקשורת.

רות בר-און: כפי שקורה אצלנו, זה עלה בגל וירד בגל, ובינתיים אנשים המשיכו לטבוע.

רות בר-און: זאת אומרת, היתה איזושהי פעילות הסברה.

רות בר-און: היא היתה פעילות הסברה מצומצמת, בגל אחד.

רות בר-און: לא היתה שום ועדה מתמדת שעסקה בנושא וזה נשאר בעצם ברמת המיקרו, כשהמקרו לא טופל.

רות בר-און: אז אני מאוד מברכת ואני מקווה שהפעם זה לא יהיה דבר חד-פעמי ושתהיה פעולה מתמדת.

רות בר-און: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: המשרד לקליטת העליה, מי מטעמכם ידבר?

אידה בן-שטרית: אני מנהלת אגף מידע ופרסום במשרד לקליטת העליה.

אידה בן-שטרית: יתכן שאנשי בשורה אנחנו היום.

אידה בן-שטרית: אנחנו נמצאים בעיצומו של קמפיין, ששותפים לו משרד הבריאות ומשרד הפנים.

אידה בן-שטרית: מדובר בפעילות שמחולקת לטווח המיידי ולטווח הרחוק יותר.

אידה בן-שטרית: נאמרו כאן המון דברים חשובים שעניינם לתכני הסברה הוא מאוד מאוד מאוד חשוב.

אידה בן-שטרית: היו כאלה שאמרו: אולי הם לא מבינים.

אידה בן-שטרית: אנחנו הפקנו דף מידע, כאשר חקרנו במכון לחקר ימים ואגמים את ההבדלים בין ההתנהגות של הים התיכון להתנהגות של הים השחור.

אידה בן-שטרית: מסתבר שחוסר ההבנה בהתנהגות של שני הימים האלה יכול להיות סיבה קטלנית ביותר לחוסר זהירות.

אידה בן-שטרית: גילינו שהים השחור כשהוא נראה שקט אז הוא באמת שקט.

אידה בן-שטרית: הים התיכון כשהוא נראה שקט אז הוא קטלני במיוחד.

אידה בן-שטרית: זה נראה שקט, הם נכנסים למים, נסחפים לזרמים וטובעים.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שאתם עשיתם דף מידע ואתם גם עוסקים בהסברה.

אידה בן-שטרית: כבר הפצנו את דף המידע הזה בלשכות של המשרד לקליטת עליה.

אידה בן-שטרית: אבל מלבד זה מנכ"ל המשרד לקליטת עליה יזם התארגנות בין-משרדית.

אידה בן-שטרית: אנחנו עומדים להפיק כמה תשדירי רדיו ודף מידע שייכלול את הסכנות של הימים השונים.

אידה בן-שטרית: אנחנו מדברים על הסכנות של הים התיכון אבל למדנו, דווקא מנציגי משרד הפנים, שלכינרת יש סכנות משלה, דווקא בגלל מתיקותה אנשים שוקעים וכשלא מכירים את הסכנה של השקיעה אז הם טובעים.

אידה בן-שטרית: בים סוף יש סכנות וגם בים המלח.

אידה בן-שטרית: בים המלח אומנם לא טובעים אבל די לשתות חצי כוס ממי ים המלח כדי להגיע מורעל לגמרי, במצב של מוות, לבית החולים.

אידה בן-שטרית: לקחנו על עצמנו לנסות לאפיין את הסכנות המיוחדות בכל ים וים, להביא את האינפורמציות האלה ואת ההזהרות המיוחדות שמתקשרות לצורת ההתנהגות של העולים החדשים ליד החופים.

אידה בן-שטרית: הסתבר שבאמת הם דואגים להתרחץ בשעות המוקדמות ובשעות המאוחרות.

אידה בן-שטרית: הזכירו כאן את הנושא של האלכוהול.

אידה בן-שטרית: אנחנו שמענו דווקא מנציגים של משרד הפנים נתונים, שיש בעיה מסויימת של כניסה לים לאחר שתיה, או תוך כדי שתיה.

אידה בן-שטרית: זה דבר מאוד מאוד מסוכן.

אידה בן-שטרית: העניין של השגחה על ילדים לא מספיק מוקפד.

אידה בן-שטרית: הרחצה בחופים לא מוכרזים ולא מוסדרים - מסתבר שחלק מסויים מהעולים האלה נוהגים להגיע למקומות נטושים ונידחים שאין שם שירותי הצלה, ומתוך כייף, לא מתוך ידיעה של סכנה.

אידה בן-שטרית: זאת אומרת, הם הולכים לבלות.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שיש לכם מטלות מאוד כבדות באגף שאת ממונה עליו, באגף הפירסום.

נעמי בלומנטל: כמה זמן אתם מקדישים, או כמה מהתקציב שלכם מוקדש לנושא שמתקשר לטביעות, לים, לימים השונים?

אידה בן-שטרית: אני רוצה לספר על פעילות הקיימת עכשיו בשיתוף עם ערוץ 33.

אידה בן-שטרית: בימי שני וחמישי אנחנו משדרים דף מידע משודר, שבו אנחנו מביאים את כל כללי הרחצה בים.

אידה בן-שטרית: נמצאת פה גברת ורד ידידיה, עורכת בערוץ 33.

אידה בן-שטרית: דף המידע הזה משודר כל שני וחמישי.

אידה בן-שטרית: אנחנו מקצים לזה לא מעט כסף.

אידה בן-שטרית: בהתארגנות הספציפית הבין-משרדית הזאת הסכמנו להקצאה של כ150,000- ש"ח לצורך דף המידע ותשדירי הרדיו.

אידה בן-שטרית: לשכת הפירסום הממשלתית הכינה תוכנית הסברה ענקית, ששוויה כמה מיליוני שקלים.

אידה בן-שטרית: יכול להיות שיהיה נכון להשקיע את זה בקייץ הבא.

אידה בן-שטרית: אנחנו מדברים על פעולות שאפשר לעשות מיידית.

אידה בן-שטרית: החברה למתנ"סים הצטרפה לקמפיין הזה.

אידה בן-שטרית: ביום שישי הקרוב נציגי החברה למתנ"סים יתפרסו ב12- חופים וייחלקו דפי הסברה עם אזהרות, גם לגבי שמש וגם לגבי רחצה בים.

אידה בן-שטרית: כך שבעצם יש מכלול של פעולות שמתקיימות כרגע ואמורות להתקיים עד סוף הקייץ הזה.

אידה בן-שטרית: יש רובד נוסף שמתוכנן לשנים הבאות, וזה ברוח השיעורים שנלמדים בנושא זהירות בדרכים.

אידה בן-שטרית: יש כוונה של המשרד לקליטת עליה, יחד עם משרד החינוך והתרבות, האגף לחינוך מבוגרים, להכניס מערכי שיעור מיוחדים להתנהגות בים ועל החוף, לרבות הסכנות מנזקי השמש.

אידה בן-שטרית: אנחנו מקווים שהמערכים האלה יכנסו גם לבתי-הספר וגם לאולפנים.

אידה בן-שטרית: זאת פעילות משותפת.

נעמי בלומנטל: יש איזה אי-בהירות בנתונים שמוסרים לנו משרד הפנים והמשרד לקליטת עליה.

נעמי בלומנטל: אני מבינה שזה לא חלק מהשלטון החדש כי אתם כבר ותיקים.

אידה בן-שטרית: מנכ"ל המשרד לקליטת עליה זימן מייד עם היוודע הנתונים האלה את הממונה על אתרי רחצה במשרד הפנים, מר יוסף עמר, וביקש ממנו ללמוד את העניין ולהציג בפניו נתונים.

אידה בן-שטרית: הוא הציג בפנינו נתונים עוד יותר מדוייקים.

אידה בן-שטרית: הוא טען שבין 52%-48% מקרב הטובעים במדינת ישראל הם עולים חדשים ממדינות חבר העמים.

אידה בן-שטרית: הוא גם הצביע על קייץ קטלני במיוחד בשנת 97, זה הקייץ שבו טבעו 73 אנשים.

אידה בן-שטרית: הוא בהחלט דיבר על הנתונים האלה.

אידה בן-שטרית: זה לא נתונים שאנחנו המצאנו.

אידה בן-שטרית: אנחנו לא מופקדים על הנתונים האלה.

אידה בן-שטרית: מה שהעיר אותנו, בסוף השבוע של אמצע יולי, ש5- מתוך הטובעים רובם ככולם עולים חדשים.

אידה בן-שטרית: זאת אומרת, כל הטובעים של אותו סוף שבוע היו עולים חדשים.

דב גזית: בנתונים של הטובעים בשנת 99 היו 8 עולים חדשים ועוד 5 המוגדרים כתיירים ועוד 4 לא ידוע.

דב גזית: ויכול להיות שבחלק מה12- שהגדרנו כישראלים היו גם עולים ותיקים.

דב גזית: אינני יודע.

דב גזית: רק כדי לסבר את האוזן, עם כל הכבוד למר יוסף עמר, את הנתונים שאני הצגתי קיבלתי ממר עמר מפני שהוא עובד אצלי.

דב גזית: הנתונים הם זהים.

דב גזית: אני מציע שגוף הנתונים של משרד הפנים - גם אם הוא שגוי - יהיה גוף הנתונים שיהיה השפה המשותפת של כולם.

אידה בן-שטרית: היו כבר אלינו כמה שאלות, למה אנחנו ממקדים את ההסברה לעולים דוברי הרוסית.

אידה בן-שטרית: שמענו כאן שבאשקלון 85% מפוקדי החופים הם עולים ממדינות חבר העמים.

אידה בן-שטרית: זאת אומרת, לא צריכה להיות סיבה מיוחדת כדי למקד הסברה בקהל הזה שפוקד את החופים באלפיו.

אידה בן-שטרית: צריכה להיות גם הסברה מיוחדת לגבי המאפיינים של הימים השונים.

אידה בן-שטרית: זאת אומרת, ככל שאני אגיד יותר, הם ייזהרו יותר.

נטאשה קורץ: אני מבקשת לשאול שאלה בשם המשפחות.

נטאשה קורץ: כולם שואלים אותה שאלה.

נטאשה קורץ: למה אף אחד מהמשרד לקליטת עליה, שיש להם כל-כך הרבה רצון טוב לעזור ולמנוע את המקרים, למה כשקורה אסון המיקרים האלה נופלים בין הכיסאות?

נטאשה קורץ: לא המשרד לקליטת עליה ולא הביטוח הלאומי, אף אחד לא לוקח על עצמו את האחריות לעזור למשפחות.

נטאשה קורץ: אצל עולים חדשים - ואני לא צריכה להסביר את זה לכם - יש קושי גדול מבחינה כלכלית.

אידה בן-שטרית: דבר אחד אני מבטיחה לעשות, מאחר וזה לא תחום האחריות שלי, לקחת מכם את השמות ולהעביר את הנושא שלכם לגורם המתאים במשרד לקליטת עליה.

דניאל הרטמן: יש פה איזשהו מיתוס.

דניאל הרטמן: מה שאתם עושים, אתם פשוט הולכים על מיתוס - - -

אידה בן-שטרית: גם במכון לחקר אגמים וימים מתעסקים במיתוסים?

דניאל הרטמן: אני עבדתי שם.

דניאל הרטמן: אולי כן.

אידה בן-שטרית: אני לא מופקדת על הידע הזה.

אידה בן-שטרית: אל תתווכח איתי.

דניאל הרטמן: אבל גם אני עשיתי מחקרים.

דניאל הרטמן: ב1973-, ב1981-, ב1984- טבעו 12.5 אנשים למיליון, כמו שטבעו ב97-.

דניאל הרטמן: אין לזה קשר לכך שיש עכשיו את הקבוצה הזאת של העולים החדשים הספציפיים האלה.

אידה בן-שטרית: אבל זיהינו בעיה.

נעמי בלומנטל: ד"ר הרטמן, לא הבנתי בדיוק, אנא הסבר את דבריך.

דניאל הרטמן: אנחנו חושבים שאם עכשיו נעשה קמפיין ברוסית, נפתור את הבעיה.

דניאל הרטמן: אני אומר שהדבר הוא הרבה יותר מורכב, הרבה יותר מסובך.

דניאל הרטמן: היו שנים, כמו 1973, 1972, וכן הלאה, שטבעו גם כן 12.5 אנשים למיליון תושבים.

דניאל הרטמן: כך היה גם ב1981- וב1984-.

שבתאי צור: גם ב1971- היתה עליה מרוסיה.

דניאל הרטמן: וב1981- גם כן?

שבתאי צור: כן.

אידה בן-שטרית: כל הזמן יש עליה מרוסיה.

נעמי בלומנטל: לא, יש גלי עליה.

דניאל הרטמן: הנושא הוא יותר מורכב.

דניאל הרטמן: כמו שהגברת פה אמרה, אתם הולכים עכשיו לשפוך הרבה כסף על הסברה.

דניאל הרטמן: אני מציע שתעשי את ההסברה המיידית עכשיו אבל לגבי ההסברה ארוכת הטווח, עם הכניסה לבתי-ספר, למתנ"סים וכן הלאה, צריך לעשות הרבה חושבים.

דניאל הרטמן: לא יעזור שום דבר, אנחנו בסוף המאה ה20- והמדענים הם חיל המודיעין של השלטון.

דניאל הרטמן: כמו שאף גנרל לא ייצא למלחמה בלי להשתמש בחיל מודיעין, אל תצאו אתם למלחמה שלכם בלי להשתמש במודיעין הכי טוב.

שרה כהן: אני רוצה להתייחס לשני מישורים.

שרה כהן: אולי להמשיך קצת גם במישור עליו דיברה גברת אידה בן-שטרית.

שרה כהן: אנחנו מתכננים כרגע, כחלק מתוך העבודה באגף לקליטה בקהילה וכחלק מהרצון שלנו ליצור איזשהו תהליך של תיאום בין-משרדי, לבחור איזשהו קאדר של מתנדבים ממספר ארגונים ויחד עם משרד הפנים, משרד הבריאות והחברה למתנ"סים להכשיר קבוצה של מתנדבים, בעיקר דוברי רוסית, שיוכלו במקומות שונים, ואולי באותן ערים שהן עתירות עולים ויש שם גם ים, ליצור הדגשה גדולה יותר לאוכלוסיה של העולים ולהסביר יותר את ההיבטים השונים שכרוכים בסכנות שבים.

שרה כהן: שמענו לא אחת על חוסר במידע.

שרה כהן: עניין ההבנה של הבעייתיות של הימים השונים הוא בהחלט רלוונטי.

שרה כהן: אנו פועלים להכשרה של מתנדבים שיוכלו להיות בצורה כזאת או אחרת מעבירי מסר, סוכני מידע, שאולי אפילו ילכו עם מדבקה וייקבלו גם תעודה ותהיה להם תחושה של שליחות.

שרה כהן: אנחנו רוצים בהחלט לקדם את זה.

שרה כהן: לעניין הפרטני: אני מאוד מצרה על התחושה של שלוש המשפחות שנמצאות כאן, שבעצם אין איזושהי תמיכה מן המערכת שלנו.

שרה כהן: אני באופן אישי אבדוק את המקרים אחד לאחד.

שרה כהן: יחד עם זה אני מוכרחה לציין כאן נתון אחד.

שרה כהן: לא ברור לי מתוך הדברים שעולים בעצם מה סוג העזרה שמתבקשת מהמשרד.

שרה כהן: האם זאת עזרה שקשורה יותר לאיזשהו ליווי או תמיכה שהיא רגשית אישית, או תמיכה כספית כלשהי?

נעמי בלומנטל: גם וגם.

שרה כהן: באשר לתמיכה כספית - במשרד פועלת קרן מנהל מחוז.

שרה כהן: אנחנו מסייעים בסכום כסף, חד-פעמי בדרך כלל, לעולים שנקלעים למצבי מצוקה.

שרה כהן: בהחלט ניתן ליצור את הקשר בין העולה שנזקק עכשיו לבין הקרן.

שרה כהן: מה שקצת מפליא אותי כאן, אנחנו נמצאים בקשרי עבודה שוטפים עם המועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות לשעבר.

שרה כהן: אנחנו מתקצבים את המועצה הציבורית זו כבר השנה הרביעית בדיוק לנושאים האלה.

שרה כהן: השנה אישרנו להם 250,000 שקל, בדיוק לדברים שאנחנו חושבים שהמועצה עושה הכי טוב, וזה תמיכה וליווי של עולים שנקלעים למצבי משבר.

שרה כהן: הפעולה שהמועצה עושה, גם באמצעות כל מערך הסיוע הנפשי, ממומנת לא מעט מהתקציבים של המשרד לקליטת עליה.

שרה כהן: אני מוכרחה לציין שאנחנו עושים את זה מתוך ראייה של הנושא כבעל חשיבות.

שרה כהן: לכן, גברת נטאשה קורץ, אני חוזרת גם אליך, לגבי כל אחד מהמקרים, במקום לומר את זה כאן בפורום הכנסת, את מכירה את כל העובדות הסוציאליות שלנו ותוכלי ליצור קשר טלפוני לגבי כל מקרה ומקרה.

נעמי בלומנטל: אני מאוד מצטערת, זה לא מקובל עלי.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לומר לך, לא מקובל עלי.

נעמי בלומנטל: הם עושים מעל ומעבר.

נעמי בלומנטל: המועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות לשעבר עושה מעל ומעבר.

נעמי בלומנטל: אם אתם נכשלים, אל תטילו את זה עליהם.

נעמי בלומנטל: להם, בקטע שלהם, יש מספיק עבודה והם עושים אותה מעל ומעבר, באמת באמצעים מינימליים.

נעמי בלומנטל: זה לא כל-כך הרבה כסף.

נעמי בלומנטל: אתם צריכים לספק מענה.

נעמי בלומנטל: הם צריכים לענות במקומות שאתם לא מצליחים לענות, והם עושים את זה בצורה יוצאת מן הכלל.

נעמי בלומנטל: הם לא אמורים לענות לדברים שהם מתפקידכם.

נעמי בלומנטל: אתם צריכים לדאוג לכך שהביטוח הלאומי ימצא את המקורות למשפחות האלה כדי שיהיה להן סיוע.

נעמי בלומנטל: אנחנו עסקנו בזמנו באלימות נגד נשים, אפילו העברנו חקיקה בנושא הזה, כדי שהמשפחות הנפגעות, אותם ילדים שנשארים, יקבלו סיוע גדול יותר מהביטוח הלאומי.

נעמי בלומנטל: זו היתה צריכה להיות יוזמה שלכם.

נעמי בלומנטל: זה לא היה צריך לעלות פה בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת.

נעמי בלומנטל: הנושא הזה, של מה שקורה עם המשפחות האלה, היה צריך לעלות קודם לכן.

נעמי בלומנטל: לא מספיק שבאים לבקר אותם כשקורה להם אסון ושבאים לנסות לעזור להם אז.

נעמי בלומנטל: אלא צריך לראות מה קורה איתם, מה קורה מבחינת הביטוח הלאומי.

נעמי בלומנטל: זה עבודה שלכם.

נעמי בלומנטל: אתם הייתם צריכים לעשות את זה.

נעמי בלומנטל: אני מאוד מצטערת, גברת שרה כהן, אבל אני חושבת שההערה שלך היתה לא במקומה.

נעמי בלומנטל: אני מאוד מאוד מצטערת.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שאת לא תחזרי על זה.

נעמי בלומנטל: לכם במשרד לקליטת עליה יש משימה.

נעמי בלומנטל: אתם צריכים לדאוג למשפחות האלה.

נעמי בלומנטל: ואם הביטוח הלאומי לא עושה את זה, ואם אין להם תקציב למצבות, ואם אין להם תקציב לסיוע נפשי במצבים האלה והביטוח הלאומי לא משתתף, זאת המשימה שלכם - לאתר את הבעיות ולדאוג לכך שהן יפתרו.

שרה כהן: אני רוצה להגיד משהו.

שרה כהן: ההתקפה שלך עלי בהחלט לא מקובלת עלי.

נעמי בלומנטל: לא עלייך אישית.

נעמי בלומנטל: אני לא אכנס איתך לוויכוח אישי.

נעמי בלומנטל: אני לא פוגעת בך.

נעמי בלומנטל: את הנציגה של המשרד לקליטת עליה.

נעמי בלומנטל: אין לי שום דבר איתך.

נעמי בלומנטל: אני רוצה שהמשרד לקליטת עליה יבצע את מה שהוא צריך לבצע.

שרה כהן: אני מקבלת את מה שאת אומרת.

שרה כהן: אני חושבת שבהחלט יש לנו אחריות לעשות דברים, ואנחנו עושים דברים.

שרה כהן: חלק מקידום הדברים שאנחנו חושבים שמיועדים לקהל העולים נעשה בשני ערוצים.

שרה כהן: הם נעשים גם בערוצים מול מערכות ביורוקרטיות, והם נעשים גם מול הרבה מאוד ארגוני עולים ואחרים שאנחנו תומכים בהם.

שרה כהן: הארגונים עצמם עושים פעילויות שאנחנו כמערכת ביורוקרטית פורמלית לא מסוגלים לעשות.

שרה כהן: זה המוטו שהמשרד שלנו הוביל לכל אורך הדרך וכך ההנהלה מובילה.

שרה כהן: כל תמיכה שלנו בארגונים שעושים פעילויות שונות מבחינתנו היא תמיכה נטו במה שהמשרד רואה כייעדים והוא מפעיל אותם באמצעות מי שמסוגל לעשות את זה מול הקהל שנמצא בקהילה.

שבתאי צור: אני כממלא מקום ראש עיריית אשקלון במקום לבוא להתעסק ולבנות את העיר, יום יום אני מטפל בבעיות של עולים, והם צודקים בנושא המצבות במיוחד.

שבתאי צור: אין כתובת במדינת ישראל.

שבתאי צור: מסכנים, מחכים שנה ושנתיים, פנסיונרים מתים, אין להם אבא ואמא.

שבתאי צור: אני אישית תמיד מטפל בהם, מגייס תרומות.

שבתאי צור: למה הם צריכים לבקש מכל אחד ואחד את הנדבות האלה?

שבתאי צור: הגיע הזמן לדעתי שתהיה להם כתובת.

שבתאי צור: היא צודקת, אין להם כתובת היום.

רות בר-און: המשרד לקליטת עליה ואנחנו עובדים בתיאום.

רות בר-און: אנחנו רואים את עצמנו כגורם משלים למערכות הממשלתיות.

רות בר-און: גברת שרה כהן, יחד עם זה אני רוצה לומר, אתם תקצבתם אותנו השנה במשהו כמו 10% מהתקציב שלנו.

רות בר-און: צריך לראות את זה בפרופורציה.

רות בר-און: אתם גם אמרתם מפורשות שאתם לא יכולים לתקצב אותנו בנושאי החירום האלה אלא רק בקבוצות תמיכה.

רות בר-און: זה באמת עוול שצריך לתקן אותו.

רות בר-און: דווקא במקרים האלה, כשמדובר על מצבות - אתם ידעים שאנחנו עושים עשרות רבות של מצבות כל שנה וזה לא מספיק.

רות בר-און: גם בנושא העזרה הפסיכולוגית, למשל לשתי הסבתות, גם בנושא שירותים של עורכי-דין, וכך הלאה וכך הלאה, אלה דברים שמוכרחים לספק לעולים בשעת חירום.

רות בר-און: דווקא פה הייתי רואה את ההזדמנות שכן צריכה המערכת הממשלתית, יחד איתנו, לעזור ולפתור את הבעיה הזאת, שהיא בהיקפים הרבה יותר גדולים ממה שאנחנו יכולים לטפל.

רות בר-און: הנושא של שירותי החירום: נכון שאנחנו המועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות לשעבר אבל הקמנו את מרכז סלע, לסיוע לעולים במשבר.

רות בר-און: אנחנו עובדים היום גם עם יוצאי אתיופיה, עם יוצאי אירן ועם יוצאי תפוצות אחרות בכל הנושא של שירותי החירום.

רות בר-און: היום באמת צריך להתגייס כדי שהמענים יהיו מתאימים לצרכים.

רות בר-און: אם התקציב שלנו הוא 2.5 מיליון שקל ומתוכם 80% צריך להביא מתרומות, אז האנרגיות שלנו הן לא בשירותי החירום.

רות בר-און: האנרגיות שלנו הן בהבאת התרומות.

רות בר-און: כיוון שאת כבר העלית את הנושא התקציבי אז אני חושבת שבאמת הגיעה השעה שגם המערכת הממשלתית, יחד עם המערכת ההתנדבותית, ילכו לפתור את הבעיה הזאת של שירותי החירום בכל רחבי הארץ, במקרי טביעה ובמקרים אחרים.

נעמי בלומנטל: גברת שרה כהן, תביני דבר אחד.

נעמי בלומנטל: העמותות שקיימות משיגות גם עבודה התנדבותית וגם תקציבים ממקורות אחרים.

נעמי בלומנטל: הם נמצאים בתור גופים משלימים.

נעמי בלומנטל: הם לא צריכים לתת את הדבר הראשוני שהמשרד צריך לספק.

נעמי בלומנטל: אני אומרת לך, אני אזום חקיקה בהקשר הזה, לגבי עולים חדשים, נגיד במסגרת 5 השנים הראשונות מעלייתם, לסיוע במקרי חירום כאלה.

נעמי בלומנטל: אנחנו נעביר את זה בחקיקה.

נעמי בלומנטל: לא יהיה מנוס.

רות בר-און: בנושא של המצבות אני חושבת שזה לא קשור למשרד לקליטת עליה.

רות בר-און: אני חושבת שביטוח לאומי צריך להקציב אחוז מסויים לנושא זה.

נעמי בלומנטל: אבל הם צריכים לדאוג לזה.

שרה כהן: את שוכחת שיש לשכות לשירותי רווחה.

שרה כהן: כל מערך העובדים הסוציאליים במדינת ישראל הוא של הלשכות לשירותי רווחה.

שרה כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו.

שרה כהן: בביטוח הלאומי יש סיוע שנקרא מצבות לגלמודים.

שרה כהן: בביטוח הלאומי, לפחות עד לאחרונה, הסיוע שניתן לגלמודים היה רק לאחר שבמשך שנה הקבר נשאר פתוח ללא מצבה.

שרה כהן: זה מוסדר נהלית על-ידי המערך שאמון על כל הביטחון הסוציאלי במדינת ישראל.

שרה כהן: אני שואלת, איפה צריך לתקן?

שרה כהן: של מי כאן בעצם האחריות?

נעמי בלומנטל: אני לא אכנס איתך לוויכוח.

נעמי בלומנטל: אנחנו פה ועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת.

נעמי בלומנטל: המשימה שלנו היא לדאוג לעולים החדשים, כפי שהיא משימה שלכם.

נעמי בלומנטל: אם אתם לא תפעלו נכון, אנחנו נתריע על כך.

נעמי בלומנטל: זה התפקיד שלנו.

נעמי בלומנטל: אנחנו עומדים לסיים את הישיבה.

נעמי בלומנטל: רשות הדיבור למר אלכס גולדפרב, חבר הכנסת לשעבר, הממונה על הנושא של עולים וקליטה בשלטון המקומי.

2239: כמרכז השלטון המקומי אני מוכרח להתייחס במשפט אחד לפחות למה שנאמר פה על-ידי המצילים.

2239: ההתנהגות שלהם היא עזות מצח וחוסר אחריות.

2239: שלא יחשבו לרגע אחד שהם יכולים להתנער מאחריות.

נעמי בלומנטל: הם אינם פה כרגע והם לא יכולים להשיב.

2239: לגבי הנושא של ריבוי הטביעות:

2239: עם עובדות אנחנו לא יכולים להתווכח.

2239: אני גר באיזור של ערי חוף וכל שבוע אנחנו רואים בעיתונות המקומית ששמות של עולים חדשים חוזרים ועולים לצערנו במקרי טביעה.

2239: אנחנו לא רוצים להדביק סטיגמות אבל אנחנו צריכים להתמודד עם העובדות.

2239: העובדות הן כאלה ויש בעיה.

2239: הבעיה היא כניראה גם בהסברה.

2239: אני מציע למשרד לקליטת עליה וגם לסוכנות, שברגע הראשון שעולים דורכים על אדמת ישראל, בצעדיהם הראשונים בארץ, ואולי עוד בחוץ-לארץ, כשהם מקבלים הסברים על משרדי הממשלה, על הכסף, על ההתנהגות פה בארץ, שייקבלו גם דף הסבר על התנהגות הים, על החופים ועל המצב פה באופן יחסי לים השחור.

אידה בן-שטרית: זה מופץ בנמל התעופה בן-גוריון, לידיעתך, משלשום.

אידה בן-שטרית: זה דבר חדש.

2239: תבורכו.

2239: צריך להתייחס לנושא הזה גם כמכת מדינה.

2239: אני לא אתווכח עם הנתונים של ד"ר הרטמן המלומד, כי אני לא מכיר אותם ולא עשיתי מחקר, אבל אני יכול להתייחס לנתונים של שנות ה90-, משנות ה90- המוקדמות ועד עצם היום הזה.

2239: מסתבר שהיו מאות טביעות של עולים חדשים במשך השנים האלה.

2239: אם אנחנו ניקח את זה במקביל לתאונות הדרכים אנחנו נראה פה נתונים מפחידים.

2239: אני לא רוצה להראות נתונים סטטיסטיים אבל צריך להסתכל על זה כעל מלחמה.

2239: כמו שהנושא של המלחמה בתאונות הדרכים עלה לסדר היום, גם פה, צריך להקצות לזה את המינימום התקציבי על מנת למגר את התופעה הזאת.

2239: יש לי עוד הצעה.

2239: יש לנו בעיות של תקציבים.

2239: אני מאוד מקווה שהמדינה תיתן את התקציבים אבל אם אנחנו נצפה, במצב הגרעון שהשאירה הממשלה הקודמת, שייתנו יותר תקציבים למצילים ולפקחים, אז יכול להיות שבסוף הקייץ יגיעו לאיזושהי החלטה שלא בטוח שיישמו אותה בשנה הבאה.

2239: בואו נשתמש באמצעים שעומדים לרשותנו.

2239: יש פרוייקט של מחוייבות אישית של תלמידים בכיתות י'-יא'.

2239: הם לא יכולים להחליף את המצילים אבל הם יכולים לבוא ככוח עזר.

2239: הם יכולים לסייר לאורך החופים ולתת איזושהי עזרה במקביל לעבודת הכוחות שנמצאים במערכת.

2239: כל צעד הוא לגיטימי על מנת להילחם בתופעה הזאת.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אנחנו עומדים לסיים את הישיבה ולהגיע למסקנות.

נעמי בלומנטל: מר אלמושנינו, בקצרה, אם אתה יכול להוסיף על מה שכבר נאמר.

אלי אלמושנינו: אני מנהל אגף תברואה ופיקוח על החופים בעיריית אשדוד.

אלי אלמושנינו: אני מביע צער ומשתתף בצערן של כל המשפחות השכולות.

אלי אלמושנינו: מתוך ניתוח של כל מקרי הטביעות שאירעו לאחרונה, באשדוד בפרט, ואני מניח שגם ביתר חופי הארץ, ניתן להקיש מספר עובדות חד-משמעיות.

אלי אלמושנינו: 1) כל המקרים אירועו בחופים בלתי מוכרזים, נקודה.

אלי אלמושנינו: 2) המקרים אירעו בשעות לא שגרתיות, קרי: כשאין מצילים.

אלי אלמושנינו: אני אישית הייתי באירוע של הטביעה שכאב לנו נורא, ילד שנכנס למים בשעה 10 בלילה כשהוריו היו בטיילת באיזשהו אירוע.

אלי אלמושנינו: ההורים צריכים לדעתי לשמור על ילד כזה קטן, לא לאפשר לו להיכנס לים ב10- בלילה, לבד או עם חבר.

אלי אלמושנינו: שני מקרים נוספים היו גם כן אחרי שעות הפעילות, במקומות שבהם אסורה הרחצה, שאין בהם שירותי הצלה.

אלי אלמושנינו: הם נכנסים בלילה כשלא רואים את השלטים.

וילמה מאור: אולי צריך להאיר את השלטים בלילה.

אלי אלמושנינו: היו מקרים נוספים, לא רק עולים מחבר העמים אלא גם בני מיעוטים.

אלי אלמושנינו: נכנסים 2 קילומטר מדרום לחוף הכי דרומי באשדוד, באיזור המצודה.

אלי אלמושנינו: אין שם אף אחד, אין נפש חיה.

אלי אלמושנינו: הם הולכים לבד, לוקחים סיכונים ולא עושים חשבון.

אלי אלמושנינו: לצערי אין מספיק מודעות.

אלי אלמושנינו: הם חושבים שלהם זה לא יקרה, הם חושבים שהם יודעים הכל.

אלי אלמושנינו: ולא רק זה, כשמעירים להם, אנחנו נתקלים בתופעות שלפעמים לצערי מזמינים משטרה כדי להוציא אנשים מהמים.

אלי אלמושנינו: בשבת האחרונה הוגשו 8 ברירות קנס כנגד 8 מתרחצים, 4 בכל חוף - בחוף הקשתות ובחוף ....

אלי אלמושנינו: על-ידי פקחים עירוניים, היות ואנשים לא רצו לצאת מהמים.

אלי אלמושנינו: האנשים לא ממושמעים.

אלי אלמושנינו: אני חושב שאם תהיה הרבה פעילות בתחום הפירסום וההסברה, בבתי-הספר, בגני הילדים, בשדה התעופה מייד עם הגעת העולה, זה מה שיירתיע וייעזור.

אלי אלמושנינו: התופעה לא תתחסל אבל היא תצטמצם.

אלי אלמושנינו: המודעות תגבר והאסונות יקטנו.

אירנה לוינסון: אני מנהלת פרוייקט פסיכולוגיה לנוער של הפורום הציוני.

אירנה לוינסון: הפורום הציוני הוא ארגון - - -

נעמי בלומנטל: אנחנו מכירים.

נעמי בלומנטל: הוא ותיק פה.

אירנה לוינסון: יש לו 70 סניפים בכל רחבי הארץ.

אירנה לוינסון: אנחנו יכולים לקחת על עצמנו, אילו היה לנו חומר מודפס ומאורגן ברוסית היינו יכולים לחלקו בסמינרים פסיכולוגיים שאנחנו מעבירים לאנשים.

אידה בן-שטרית: בסדר, אנחנו נפיץ גם לכם.

נעמי בלומנטל: הצטרף אלינו חבר הכנסת גאגולה.

נעמי בלומנטל: אולי אתה רוצה עוד משהו להוסיף, כי חבריך חברי-הכנסת שהלכו כבר אמרו את דברם.

יצחק גאגולה: אני מצטער שאיחרתי אבל לדעתי, לפי מה שאני שומע וכפי שאני מכיר את הדברים, אני מבין שחוץ מהבעיה שנובעת מכך שהעולים לא מכירים כל-כך טוב את המנטליות, את החופים וכולי, יש פה גם בעיה נוספת שלא שמעתי עליה בנושא של החינוך.

יצחק גאגולה: כמו שיש בעיה של החינוך בנושא תאונות הדרכים, שאנשים לא שומרים על חוקים, אותו דבר פה.

יצחק גאגולה: כפי ששמעתי מהאדון הנכבד, מר אלי אלמושנינו, אנשים הולכים לחופים ועל אף שאומרים להם שאסור להיכנס למים ושזו סכנה גדולה הם לא ממושמעים ומסכנים עצמם.

יצחק גאגולה: יש פה בעיה לא רק של הסברה, לדעתי, אלא בעיה של חינוך.

יצחק גאגולה: פשוט לשמור על חוקים כי זה סכנת חיים.

אברהם צדקה: אני מנהל אגף בטחון, בטיחות ושעת חירום במשרד החינוך והתרבות.

אברהם צדקה: אני יושב פה בסבלנות מזה כשעתיים.

אברהם צדקה: משרד החינוך והתרבות במסגרת שיעורי השחייה - אנחנו צריכים להבחין פה בין שני סוגי פעילויות.

נעמי בלומנטל: אתם מלמדים שחיה?

אברהם צדקה: גם.

אברהם צדקה: במסגרת שיעורי ספורט בהחלט ישנה הטמעה של הוראות הבטיחות, עם כל המשתמע, על הסכנות האורבות בים.

אברהם צדקה: בהחלט נותנים את הדעת גם לאוכלוסיה של העולים מחבר העמים, מאתיופיה וכן הלאה.

אברהם צדקה: אנו בהחלט נותנים הדגשים למגזר של העולים החדשים לגבי הסכנות האורבות בחוף הים.

אברהם צדקה: רק להמחשה, דוגמא אחת.

אברהם צדקה: ברגע זה יש מאות אלפי ילדים במפעלי הקייץ של משרד החינוך והתרבות, למשל עם תנועות הנוער וכן הלאה.

אברהם צדקה: בוודאי שבתוך האוכלוסיה הזאת יש גם עשרות, אם לא מאות, ילדים עולים חדשים, שמודעים לכל הבעיות הבטיחותיות של מיתקנים במחנות נוער - וכולנו זוכרים את סולם החבלים ואת המיתקנים.

אברהם צדקה: המגמה היא מאוד פשוטה, שאת הנושאים האלה ישרישו גם לבתי האב.

אברהם צדקה: ועוד המחשה אחת, בזמנו כשהיתה המתיחות במפרץ כשנתנו את ההסברים בקשר לחשיבות חבישת המסיכה, נתנו את זה לבני הנוער במגמה שזה יחלחל לבתי האב.

נעמי בלומנטל: הבנתי.

נעמי בלומנטל: זמננו פשוט קצת קצר.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לסיים את הישיבה.

נעמי בלומנטל: רציתי רק לשאול שאלה אחת.

נעמי בלומנטל: האם יש מודעות מיוחדת או שאתם שמים איזשהו דגש לגבי עולים חדשים בשיעורי השחייה?

אברהם צדקה: מודעות מיוחדת - לא.

אברהם צדקה: אבל בהחלט אותו מדריך אימון גופני שמעביר את האימון, על-פי הנהלים, חוזרי מנכ"ל וכן הלאה, אומר לילדים: את המסר הזה גם תעבירו בבית.

אברהם צדקה: בפירוש ישנה ההנחייה הייחודית הזאת לתלמידים.

נעמי בלומנטל: אגב, אנחנו נבדוק אתכם.

אברהם צדקה: אנחנו נשמח.

נעמי בלומנטל: בסדר גמור.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשמוע כמה שיעורי שחיה יש יחסית.

נעמי בלומנטל: אני שומעת תמיד מהמשרדים, מדווחים גבוהה גבוהה ובפועל אני לא בטוחה שמתקיימים אותם דברים.

נעמי בלומנטל: אז אני אשמח לקבל נתונים.

נעמי בלומנטל: נעבור למשרד לבטחון פנים, רב-פקד שאול עזרא.

שאול עזרא: ראשית, אני מצטרף להמלצות הטובות שנאמרו פה על-ידי כל החברים.

נעמי בלומנטל: היו המלצות טובות והיו גרועות.

נעמי בלומנטל: לאיזה אתה מצטרף?

שאול עזרא: רק לטובות.

שאול עזרא: אני רוצה להדגיש שעל-פי חוק הסדרת מקומות רחצה מ1964-, שכפי שאמרו הוא כבר מיושן, סעיף 11 מדגיש את הסמכות של הפקח או הסדרן, שיש לו אותה סמכות של איש משטרה.

שאול עזרא: לשוטר אין סמכות מעבר לסמכות של הפקח.

נעמי בלומנטל: הפקחים הם עובדי רשות מקומית?

שאול עזרא: כן.

שאול עזרא: וגם הסדרנים הם עובדי הרשות המקומית למעשה.

שאול עזרא: אין לשוטר סמכות מעבר לאותו פקח.

שאול עזרא: משטרת ישראל בעת שביתת המצילים התחייבה לעזור לסדרנים ולפקחים להוציא את האנשים שלא רוצים לצאת מהים.

שאול עזרא: בכל מקרה שוטר עם כובע על הראש יכול להוציא ביתר קלות אדם מאשר סדרן.

שאול עזרא: מעבר לזה, למשטרת ישראל אין יותר מה לעשות בקטע הזה.

שאול עזרא: העיר פה אחד האנשים מאיגוד המצילים שאין משטרה בכל החופים.

שאול עזרא: אין זה מתפקידה של משטרת ישראל להיות בחופים.

שאול עזרא: כל הטביעות היו במרחק של עד 100 מטר מהחוף.

שאול עזרא: השיטור הימי של משטרת ישראל פועל מ300- מטר והלאה, כאשר היעדים שלו הם אחרים לגמרי.

שאול עזרא: הוא לא יכול להתקרב לחוף כיוון שאם הוא יתקרב עם הסירות שלו הוא יסכן את המתרחצים.

שאול עזרא: למרות זאת היו הרבה מקרים של הצלות על-ידי השיטור הימי בכל חופי הארץ של אנשים שטבעו.

שאול עזרא: המצילים פנו אל השיטור הימי והיה פה שיתוף פעולה פורה.

שאול עזרא: זה המצב הקיים.

שאול עזרא: לגבי המצב העתידי - משטרת ישראל תהיה מוכנה לסייע, לתת כתף בכל הקשור לקטע הזה.

שאול עזרא: אני מסכים שזה מכת מדינה.

נעמי בלומנטל: אנחנו מסיימים את הישיבה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לומר להלן את המסקנות וההמלצות שלנו.

נעמי בלומנטל: קודם כל הייתי רוצה לומר שהמשרד לקליטת עליה העביר פה איזשהו מסמך.

אידה בן-שטרית: זה דף המידע המיידי שאנחנו מוציאים.

נעמי בלומנטל: הייתי רוצה שהמשרדים יהיו יותר מתואמים כי כתוב שמחצית מכלל מקרי הטביעה בחופי ישראל בשנה האחרונה היו של עולים חדשים ממדינות חבר העמים.

נעמי בלומנטל: אני אומרת לך, אנחנו מקיימים את הישיבה הזאת בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות, עם המקרים הכל-כך מצערים האלה, בשל העובדה הזאת.

נעמי בלומנטל: משרד הפנים נתן נתונים אחרים.

נעמי בלומנטל: אנחנו ניקח על עצמנו לבדוק את זה מחדש כי הנתונים משני משרדי הממשלה לא עולים בקנה אחד.

אידה בן-שטרית: אני אשמח להתבדות.

אידה בן-שטרית: אני מצטערת על כל אובדן חיי אדם.

נעמי בלומנטל: אני אשמח אם יהיו פחות מקרי טביעה.

נעמי בלומנטל: דבר נוסף, אני מתרשמת, וגם שמעתי כך מעוד אנשים, שדווקא הנתונים של המשרד לקליטת עליה עדכניים יותר.

נעמי בלומנטל: זאת ההתרשמות מקריאת רבים מבין שמות הטבועים.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא שאלנו בדיוק מתי הם עלו אבל אנחנו רואים כל הזמן מקרים של עולים חדשים שטבעו, שעלו לפני 4 שנים, ו5- שנים ושנתיים.

נעמי בלומנטל: בהחלט אנחנו צריכים לתת מענה מיוחד מטעם המשרד לקליטת עליה לעניין הזה.

נעמי בלומנטל: אני שמחה שלפחות בקטע המיידי אתם נעניתם ואתם כבר יוצאים במסע הסברה, שאני מקווה שאמצעי התקשורת יהיו שותפים לו.

נעמי בלומנטל: באופן יותר בסיסי, אנחנו ניזום חקיקה שתדבר על סיוע לעולים חדשים ב5- השנים הראשונות.

נעמי בלומנטל: אשמח, חבר הכנסת גאגולה, אם אתה ושאר חברי ועדת העליה, הקליטה והתפוצות תהיו שותפים לחקיקה הזאת.

נעמי בלומנטל: היא תדבר על כך שהביטוח הלאומי ייתן תמיכה.

נעמי בלומנטל: זה יבוא לידי ביטוי מבחינת מצבות וכדומה.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שאפשר יהיה להכניס לחקיקה מבחן יכולת או איזה מבחן לגבי הנתונים הכלכליים של אותה משפחה.

נעמי בלומנטל: אנחנו ראינו כאן מצוקות שלא אמורות להיות.

נעמי בלומנטל: למשפחות ותיקות אולי קל יותר להתמודד, בוודאי לא עם האסון אלא עם ההוצאות שיש לאחר מכן, אבל אנחנו רואים ממש קריאה מטעם המשפחות שנמצאות כאן, שאין מספיק סיוע מייד לאחר האסון.

יצחק גאגולה: הסיוע צריך להיות גם רגשי וגם כלכלי.

נעמי בלומנטל: אנחנו נכניס את זה לחקיקה, גם מבחינת סעד נפשי שייקבלו בחוק וגם מבחינת כל מה שהם צריכים.

נעמי בלומנטל: אנחנו נהיה איתם בקשר.

נעמי בלומנטל: נבדוק את כל הדברים, גם יחד עם הגופים האחרים ההתנדבותיים שעוסקים בהקשר הזה, וניזום חקיקה שכזאת.

נעמי בלומנטל: דבר נוסף, נאמר שיש כבר חקיקה בצנרת.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שצריך לפעול לגבי שינוי הנהלים ושינוי החקיקה הקיימת, שהיא חקיקה עתיקה.

נעמי בלומנטל: מה צריך להיות?

נעמי בלומנטל: מה אנחנו צריכים היום לראות מבחינת חופי מדינת ישראל?

נעמי בלומנטל: מה מדינת ישראל אומרת?

נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על רצועת חוף של 150 מטר שבה יש פיקוח על-ידי 3 מצילים.

נעמי בלומנטל: מה קורה לגבי שאר החופים?

נעמי בלומנטל: מה לגבי האחריות של השלטון המקומי?

נעמי בלומנטל: מה לגבי האחריות של הרשויות האחרות?

נעמי בלומנטל: לשם כך הייתי ממליצה שתקום ועדה.

נעמי בלומנטל: אני אדבר על כך מחר עם שר הפנים, שיהיה כאן בוועדה לדיון בנושא אחר.

נעמי בלומנטל: להקים ועדה, שבה נציגים מכל המשרדים - משרד הפנים, משרד התחבורה, משרד החינוך והתרבות, המשרד לבטחון פנים, גופים התנדבותיים, בוודאי המשרד לקליטת עליה בהקשר הזה.

נעמי בלומנטל: יכול להיות שתצטרכו מערך שלם, שלא קשור דווקא לעולים חדשים, אבל אני מצפה שהמשרד לקליטת עליה יהיה שותף, מבחינת הטיפול בעולים החדשים והמענה המיוחד שאנחנו צריכים לתת להם.

נעמי בלומנטל: אנחנו ניפעל בקשר לכך וניפנה לשר הממונה, לשר הפנים.

נעמי בלומנטל: היוזמה תהיה שלנו ואני מקווה שהוא ירים את הכפפה בהקשר הזה.

נעמי בלומנטל: בנושא של הסברה אני מבינה שיש התקדמות: הסברה באולפנים, הסברה גם באמצעי התקשורת.

נעמי בלומנטל: אנחנו שומעים עכשיו שהפורום הישראלי מוכן לסייע, המתנ"סים מוכנים לסייע.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שתגבירו את המערך שלכם.

אידה בן-שטרית: אנחנו נפיק 200,000 עותקים של דף מידע.

אידה בן-שטרית: 100,000 יוכנסו כדף נספח בעיתונות הרוסית ו100,000- יופצו במוקדים של משרדי הפנים, הבריאות, הקליטה ובקרב ארגוני עולים.

נעמי בלומנטל: אם אתם צריכים את הוועדה בבחינת גורם מאחד, לא הוועדה הגדולה יותר שאני מתכוונת להמליץ עליה, אבל כרגע אם אתם צריכים - - -

אידה בן-שטרית: לטווח הרחוק זה יהיה רעיון מאוד טוב.

נעמי בלומנטל: אם אתם תירצו את הוועדה כמקום שבו תוכלו להיפגש יחד - השלטון המקומי, ארגוני המתנדבים, המשרדים השונים - לא כוועדה העיקרית שאני מתכוונת שתקום לטווח הארוך יותר אלא דווקא הייתי אומרת לטווח הקצר.

נעמי בלומנטל: אם אתם תירצו את הוועדה כאכסניה, שנוכל לסייע לכם - ברצון רב.

נעמי בלומנטל: בימים אלה אירועים איומים של אלימות במשפחה ניקרו לפנינו, לצערנו הרב, וברוב הטרגדיות מדברים על זה כמכת מדינה.

נעמי בלומנטל: הטביעות הן לא פחות מכת מדינה.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא צריכים בשום אופן להשלים עם כ70- מקרי טביעה בשנה בקייץ אחד.

נעמי בלומנטל: זה פחות מ12- חודשים.

נעמי בלומנטל: אסור לנו בשום אופן להסכים לכך.

נעמי בלומנטל: אנחנו, ועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת נעשה את הכל כדי שזאת לא תהיה יותר מכת מדינה.

נעמי בלומנטל: אני חוזרת ואומרת, אם ראינו מקרה כמו אתמול, של אלימות במשפחה, שאף אחד לא יכול היה לצפות מראש, ואנחנו עסקנו בזה הרבה, אני עסקתי אישית, הייתי יושבת-ראש ועדת המשנה בנושא אלימות במשפחה, הוועדה הראשונה שעסקה בזה במסגרת הוועדה לקידום מעמד האישה, ומאוד התקדמנו בהקשר הזה, המספרים ירדו ואף על פי כן אנחנו רואים את זה כמכה.

נעמי בלומנטל: יחד עם זה, נניח שאנחנו רואים מקרה כמו זה שאירע אתמול, אפילו לא היתה תלונה במשטרה, לא היה מידע בשירותי הרווחה, איש לא ידע מזה.

נעמי בלומנטל: שם היה אסון נוראי שנפל פתאום, פשוט באופן בלתי צפוי לחלוטין.

נעמי בלומנטל: אין כאילו את מי להאשים.

נעמי בלומנטל: במקרה של הטביעות בים - יש את מי להאשים.

נעמי בלומנטל: אבל אני אומרת, יתרה מזאת, אנחנו חייבים להפיק את הלקחים.

נעמי בלומנטל: אסור שיהיו מקרי טביעה.

נעמי בלומנטל: אין שום הצדקה לזה.

נעמי בלומנטל: אנחנו אחראים לזה, מדינת ישראל, אנחנו אחראים על החופים, אנחנו אחראים גם על דברים אחרים.

נעמי בלומנטל: אין שום הצדקה שיהיו מקרי טביעה.

נעמי בלומנטל: לכן אנחנו נעשה הכל שמכת המדינה הזאת תיפסק.

נעמי בלומנטל: זאת מכת מדינה ואני לא רוצה שיהיו יותר קורבנות.

נעמי בלומנטל: הם שילמו את המחיר.

נעמי בלומנטל: המשפחות שילמו.

נעמי בלומנטל: הילדים האלה שילמו את המחיר.

נעמי בלומנטל: זה לא מגיע למשפחות, זה לא מגיע לילדים האלה.

נעמי בלומנטל: אסור לנו להשלים עם זה.

נעמי בלומנטל: אסור לנו לחיות עם זה.

נעמי בלומנטל: יחד אנחנו נילחם בתופעה ואנחנו נוריד בצורה דראסטית את מקרי הטביעות.

נעמי בלומנטל: לא יהיו יותר כאלה מספרים.

נעמי בלומנטל: בכל אופן, אני מודה לכם על שיתוף הפעולה ואנחנו ניפגש בוודאי.