ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 15, פרוטוקול מספר 491, 2002-06-20 10:00

אופיר פינס-פז: אני פותח את ישיבת הוועדה.

אופיר פינס-פז: על סדר היום – הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 23) (אחזקת בתים משותפים) – אישור לקריאה שניה ושלישית.

אופיר פינס-פז: אנחנו ניסינו לסכם את העניין הזה בישיבה הקודמת ולצערי העניין לא עלה בידינו.

אופיר פינס-פז: הנוסח שנמצא לפנינו הוא הנוסח לוועדה.

אופיר פינס-פז: האם יש הצעות לשינוי?

סיגל קוגוט: כן.

סיגל קוגוט: אני אציג את שלושת הנושאים שבהם חשבנו שצריך לדבר.

סיגל קוגוט: הסעיף הראשון, תיקון חוק המקרקעין שדן ביכולת של בעלי הדירות לקחת חברת אחזקה.

סיגל קוגוט: היום רק אם כולם מחליטים שיכולים לקחת חברת אחזקה ניתן לעשות את זה – המטרה היתה קצת להקל.

סיגל קוגוט: קשה למצוא הסכמה של כולם, אבל מאידך גיסא יש ניסיון לשמור על זכויות של המיעוט.

סיגל קוגוט: לכן, הדבר הראשון שמוצע, והבנתי שיש עליו הסכמה – למחוק את פסקה (3) בסעיף 1 (ב), כלומר בסעיף (ב) המוצע בסעיף 71 לחוק המקרקעין.

סיגל קוגוט: כלומר, שניתן יהיה להתנות על הרוב האמור.

סיגל קוגוט: כלומר, אם בבניין מסוים שהוא קטן, שיש בו קניון גדול ולמעלה דיירים – הדיירים יוכלו להחליט לעצמם שהם רוצים רוב אחר ולא הרוב שנקבע פה בסעיף.

אופיר פינס-פז: כלומר, את מציעה למחוק את סעיף 1 (ב) (3).

סיגל קוגוט: כן.

סיגל קוגוט: הדיירים עצמם לא יהיו כפופים באופן שאי אפשר להתנות על הרוב.

סיגל קוגוט: סוגיה שניה היא בקשה להתייחסות המנהל להצעה שעלתה, לאפשר למיעוט לפנות למפקח אם יש קיפוח בהחלטה.

סיגל קוגוט: הסוגיה השלישית שהיינו צריכים לדון בה היא הנוסח הנוכחי לתיקון חוק המכר- דירות.

סיגל קוגוט: הבעיה שהועלתה לא בהכרח נפתרת לחלוטין בנוסח של הסעיף.

סיגל קוגוט: הבעיה שהועלתה בישיבה הקודמת היא שקבלנים מחתימים את הקונים עם הרכש על חוזה שאין בו פרטים, וממלאים את הפרטים לאחר מכן, כשהם מחליטים מי יהיה המתחזק.

סיגל קוגוט: לפעמים זה חברות בת שלהם.

סיגל קוגוט: הם ממלאים את התקופות, ולפעמים הן ארוכות מאד, ואת המחירים – לפעמים הדיירים לא יודעים למה הם צפויים.

סיגל קוגוט: הסעיף שמוצע כאן הוא שהקבלן לא יוכל לעשות את זה אלא אם כן הוא כלל פרטים הנוגעים למתחזק.

סיגל קוגוט: יש כאן יכולת מילוט גבוהה מידי לקבלן כי כתוב שהקבלן חייב לתת את התנאים רק ככל שהם ידועים לו בעת החתימה על החוזה.

סיגל קוגוט: כך יוצא שאם קבלן שמוכר דירות "על הנייר" לא יודע, לא מנסה לדעת – כי זה מוקדם מידי, כל הסעיף הזה לא ממש יחול עליו.

סיגל קוגוט: יש הצעות לשפר את הסעיף כך שהוא יוכל יותר להגן.

סיגל קוגוט: למשל, למחוק את המילים "ככל שהם ידועים לו באותה עת".

סיגל קוגוט: כלומר, הוא יוכל להחתים אנשים על חוזה רק אם הוא אומר להם מה התנאים.

אופיר פינס-פז: מה זה "ככל שהם ידועים לו באותה עת"?

אופיר פינס-פז: –זה סעיף מילוט.

אופיר פינס-פז: או שהם ידועים לו, או שלא.

אופיר פינס-פז: אם הם לא ידועים – שלא יחתים.

אמנון רובינשטיין: אולי צריך למחוק את כל הסעיף.

סיגל קוגוט: אם המילים "ככל שהם ידועים למוכר בעת החתימה על החוזה" ב-6א תימחקנה – זה יגן יותר טוב על הרוכשים.

עליזה קן: אנחנו, במשרד המשפטים, הסכמנו למחיקת הפסקה השלישית של סעיף קטן (ב).

עליזה קן: באשר לתיקון חוק המכר – אנחנו מנסים לעשת איזון בין קשת רחבה מאד של מקרים.

עליזה קן: המקרה שהתייחסנו אליו כאשר התבקשנו לקבוע את הקביעה "ככל שהם ידועים למוכר בעת החתימה" היה מקרה שבו היה מדובר בפרוייקט גדול שנמשך שנים עד שהדירות תימכרנה.

עליזה קן: הקבלן, מצד אחד, וגם השותפים האחרים, רוצים לשמור לעצמם את האפשרות לקבוע את חברת האחזקה על מנת שתהיה רמת תחזוקה של הבניין בבוא העת.

עליזה קן: יחד עם זאת, ואולי אף מנימוקים שונים לחלוטין – למשל, הוא רוצה לערוך מכרז, לראות מה יהיה המצב באותה עת – הוא לא יכול לקבוע מראש, בסיטואציה כזו, כאשר הוא אפילו לא יודע בדיוק מה יהיה הרכוש המשותף, מי תהיה החברה המתחזקת.

עליזה קן: הסעיף מדליק נורה אדומה, קודם כל, בעיני כל אותם רוכשים שכיום נדרשים לחתום על חוזים ריקים שאין בהם תנאים, אין בהם צדדים, אין בהם דבר וחצי דבר.

עליזה קן: דבר שני, בעיניי – גם הסייג מעביר נטל משום שאם הסעיף יחוקק, הקבלן הוא זה שיצטרך להוכיח שבאמת הפרטים האלה לא היו ידועים לו.

עליזה קן: ככל שהמקרה הוא מקרה שהיה צריך להיות ידוע לקבלן, או כפי שאמרה סיגל קוגוט – במקרים של עצימת עיניים מוחלטת, שהוא יכול היה אבל לא עשה מאמץ מינימלי לבדוק, יש פה פתח להתערבות, לדעתי.

אופיר פינס-פז: השאלה היא אם יש לך נתונים.

אופיר פינס-פז: הסיטואציות האלה קיימות כל הזמן – אדם רוכש, ומחתימים אותו.

אופיר פינס-פז: השאלה היא האם מישהו הלך עם זה לבית משפט, האם יש פסיקה בעניין, האם יש הכרעה של שופט, ובכמה מקרים.

סיגל קוגוט: יש מכתב שקיבלנו מהמועצה הישראלית לצרכנות.

סיגל קוגוט: הם כותבים לנו: "...

סיגל קוגוט: מתקבלות תלונות צרכנים המלינות על שימוש פסול שעושים ספקי שירות וקבלנים באמצעות כבילת דיירים בבתים משותפים בהסכמים שונים לקבלת שירות באמצעים שונים ולתקופות ממושכות ביותר באופן הפוגע בציבור הדיירים ובמקרים רבים אף מנוגד לרוח החוק....".

עליזה קן: הסיטואציה קיימת, ללא ספק, אבל אמרתי שהיא קיימת בקשת מאד רחבה של חלופות.

עליזה קן: יש חלופה של קבלן שמוכר דירה שהיא גמורה, בבניין גמור, ומחתים על חוזה בלנקו, ויש תופעה של קבלן שמוכר דירה בפרוייקט שבכלל עוד לא התחילו לבנות בו, ואין לו כל יכולת לאמוד את התוצאות ולא לדעת מה יהיה.

עליזה קן: השאלה מה הדין שצריך לקבוע.

עליזה קן: אני מתקשה לעשות רשימה של דברים שחייבים להיות בכל מקרה בחוזים מסוג זה.

אופיר פינס-פז: לפחות את יכולה להגביל בזמן.

עליזה קן: השאלה אם אני יכולה להגביל זמן.

עליזה קן: מצב שבו הקבלן צופה שייקח לו זמן מסוים לבנות, ועוד פרק זמן מסוים לשווק - -

סיגל קוגוט: אז שלא יחתים על חוזה.

סיגל קוגוט: הוא יכול למכור בלי להחתים על חוזה.

אמנון רובינשטיין: זה נושא אחר לגמרי שאני לא רציתי לעסוק בו.

אמנון רובינשטיין: זו הצעת חוק שונה לגמרי.

אמנון רובינשטיין: יש מאה סיטואציות כאלה.

אמנון רובינשטיין: יש סיטואציה שהקבלן מחתים כשהבניין גמור כבר, והוא מחתים על חוזה בלנקו, שזה דבר שלא יסולח.

אמנון רובינשטיין: זו הצעת חוק שהממשלה או מישהו אחר צריכים ליזום.

אמנון רובינשטיין: אני התייחסתי לא למצב של הקבלן אלא למצב של בעלי הדירות, במצב נתון, כדי להגן עליהם.

אמנון רובינשטיין: בניין שנבנה זה סיפור אחר לגמרי.

אמנון רובינשטיין: אני מציע למחוק את כל הסעיף.

סיגל קוגוט: אבל אם הקבלן עורך חוזה ל- 10 שנים, גם כאשר הבניין כבר גמור, ולפעמים זה בתקנון - -

אמנון רובינשטיין: זה תיקון חוק המכר, זה נושא שונה לגמרי, שהסעיף הזה לא עונה עליו.

חווה אלברייך: הקבלן עצמו הוא בעל דירה, בהגדרה, לפני שהוא מכר.

חווה אלברייך: הוא יכול להשתמש ברישא של סעיף 6, בזכויות שלו.

אמנון רובינשטיין: זה גם רחב מידי וגם צר מידי.

אמנון רובינשטיין: למשל: מה זה "זהותו"?

אמנון רובינשטיין: זה לא רק זהותו, זה גם תנאים.

אמנון רובינשטיין: אני מציע שמשרד המשפטים יזום הצעת תיקון בעניין הזה, זה סיפור אחר לגמרי.

אופיר פינס-פז: הטענה היא אחרת.

אופיר פינס-פז: בלי התייחסות לעניין הזה יש קושי להעביר את החוק.

אמנון רובינשטיין: למה?

סיגל קוגוט: כי קבלן, כאשר הוא רושם בית משותף, הוא יכול לקבוע תקנון.

סיגל קוגוט: הוא הבעלים, הוא בעלי הדירות בשלב הזה.

אמנון רובינשטיין: אז אני מציע גם לשנות בתקנות, שיהיה ברור שהוא כתב, רוב של 2/3 מהדיירים יכול לשנות את זה.

אמנון רובינשטיין: זה בעצם נועד לדיירים בבניין גמור.

סיגל קוגוט: למה שהוא יכתוב את זה בכלל בתקנון?

סיגל קוגוט: לא לתת לו לכתוב את זה בתקנון.

סיגל קוגוט: שהם יחליטו.

אמנון רובינשטיין: יש אינטרס ציבורי בכך שבניין יתוחזק מההתחלה.

אמנון רובינשטיין: יש אינטרס ציבורי שהקבלן לא יעשוק את הדיירים.

אופיר פינס-פז: אם הקבלן רוצה לתחזק את הבניין זה עניין שלו.

אופיר פינס-פז: יש אינטרס ציבורי – אני מסכים אתך.

אמנון רובינשטיין: יש אינטרס ציבורי שגם הדיירים יתחזקו אותו.

סיגל קוגוט: נכון, לכן קבעת את הסעיף הראשון שלא מחייבים את כולם, אלא את רובם.

רן שטיינמן: יש קבלנים שמשאירים לעצמם דירות בבניין.

רן שטיינמן: בסעיף הראשון, כשאת נותנת זכות למיעוט – מי זה המיעוט?

רן שטיינמן: בעל דירה אחת יכול להחליט לגבי כולם?

אמנון רובינשטיין: לא בעל דירה.

אמנון רובינשטיין: שליש מבעלי הדירות.

רן שטיינמן: אבל אתם מבטלים את "אין להתנות על הרוב האמור בפסקאות (1) ו- (2), אז מה המשמעות?

סיגל קוגוט: צריך רוב.

סיגל קוגוט: איך קובעים תקנון?

סיגל קוגוט: – רוב הדיירים מחליטים שהם רוצים רוב אחר ממה שכתוב בסעיף.

סיגל קוגוט: לא אחד יכול להחליט.

רן שטיינמן: אז מי זה הרוב, 51 אחוז?

אמנון רובינשטיין: שני שליש.

סיגל קוגוט: שני שליש יכולים להחליט שהם רוצים את כולם בשביל זה.

רן שטיינמן: אז זה בעצם כמו שה- 2/3 החליט, אין הבדל.

סמי ישראל: אני היועץ המשפטי של "האגודה לתרבות הדיור".

סמי ישראל: אני רוצה לשאול שאלה מקדימה, או שאולי היא מאוחרת מדי.

סמי ישראל: לנו, באופן עקרוני, יש התנגדות לשינוי של החוק.

סמי ישראל: פרטנו את ההתנגדות גם בחוברת שצרפנו.

סמי ישראל: קודם כל, לדעתנו, כדי לחתום חוזה עם חברת אחזקות, היום, בסיטואציה המשפטית הקיימת, צריך הסכמה של 100 אחוז.

סיגל קוגוט: היום זה כך.

סיגל קוגוט: זה מה שרוצים לשנות.

עליזה קן: לא מדויק.

עליזה קן: רק אם זה מטיל הוצאה נוספת על בעל דירה.

סמי ישראל: זה כן מדויק, ואפשר להסביר.

סמי ישראל: אפשר להסתכל על סעיף 62א לחוק, ואפשר להסתכל על תקנה 12 (2) לתקנון המצוי.

סמי ישראל: מדובר כאן בנושאים שלא פורשו בחוק המקרקעין, ואם הם לא פורשו בחוק המקרקעין, אסור לפגוע בזכויות של אף אחד ללא הסכמתו, ולכן צריך הסכמה של 100 אחוז.

אמנון רובינשטיין: יש חילוקי דעות אם זו פגיעה בזכות.

סמי ישראל: לא, זהו פגיעה בזכות.

סיגל קוגוט: בשביל זה הוא הציע את התיקון.

סמי ישראל: אין על זה פסיקה.

סמי ישראל: למה אנחנו מתנגדים?

סמי ישראל: – אי חושב שצריך להשאיר את זכות הבחירה הזו, לבניין הספציפי.

סמי ישראל: הוא רוצה להתקשר עם חברת אחזקה, או לא.

סמי ישראל: לא צריך ליצור איזושהי סיטואציה שונה מהמצב שקיים בחוק.

סמי ישראל: אני רוצה לתקוף את זה מהצד השני של העניין.

סמי ישראל: אני, כיועץ משפטי שיושב מידי פעם בכל מיני סניפים מכיר עשרות תלונות.

סמי ישראל: יש תלונות על כך שקבלן הכריח, במסגרת ההסכם, להתקשר, עוד בטרם רכישת הדירה, עם חברת אחזקה.

סמי ישראל: חברות האחזקה מתחלפות כמו פטריות אחר הגשם בכל יום.

סמי ישראל: שנית, משלמים להם הרבה מאד כסף יחסית לניהול עצמאי של הנציגות.

קריאה: אתה מגזים.

אמנון רובינשטיין: וכאן זה נועד לתקן את המצב הזה.

סמי ישראל: התקיימה ישיבה של הוועדה לפניות הציבור של הכנסת בנושא העיר אשדוד, עם כל הסיפור.

סמי ישראל: חבל שהנושאים האלה לא נקשרו יחד.

סיגל קוגוט: נקשרו, ידוע לנו הדבר הזה.

סמי ישראל: המשתתפים בישיבה הזו, בעיקר תושבי העיר אשדוד, באו בטענות קשות מאד לחברות האחזקה, על העובדה שמאלצים אותם, מכריחים אותם לחתום במועד ההתקשרות.

אופיר פינס-פז: לא צריך לבוא בתלונות לחברות האחזקה, צריך לבוא בתלונות לקבלנים.

אמנון רובינשטיין: לא, לעיריה.

אמנון רובינשטיין: במקרה זה זו העיריה.

סמי ישראל: אנחנו הרי בסך הכל רוצים לדאוג לרווחת הציבור.

סמי ישראל: בזה שאנחנו נותנים כזו אפשרות, או מאפשרים סיטואציה כזו בחוק, לדעתי אנחנו מכבידים - -

אופיר פינס-פז: אבל זו הסיטואציה גם היום.

סמי ישראל: אבל היום אתה צריך הסכמה של 100 אחוז.

אמנון רובינשטיין: זה לא נכון.

סיגל קוגוט: אתה מערבב כאן בין חוק המכר לחוק הזה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להבין: המצב היום בחוק הוא כזה שמאפשר לקבלן, ואתה בעצמך אמרת שיש תלונות - -

סמי ישראל: אני אסביר לך איך זה מאפשר לקבלן.

סמי ישראל: מה שקורה הוא שצריך הסכמה של 100 אחוז.

סמי ישראל: הקבלן מתנה את רכישת הדירה בכך שחותמים על הסכם ניהול, ובכך הוא משיג את אותה הסכמה של 100 אחוז.

סמי ישראל: אי אפשר לרכוש את הדירה בלי חתימה על הסכם הניהול.

סמי ישראל: זו סיטואציה לא טובה.

סמי ישראל: אם לא שומרים על אותו 100 אחוז שנדרש – פוגעים בציבור הרוכשים.

אופיר פינס-פז: אבל ה- 100 אחוז שאתה מדבר עליו הוא רק על הנייר, אין לו שום משמעות.

אופיר פינס-פז: עובדה שחברות האחזקה נכפות על הרוכשים מלכתחילה, ולתקופות ארוכות.

סמי ישראל: לא.

סמי ישראל: איפה זה יבוא לידי ביטוי?

סמי ישראל: אני גר בבית משותף, ואין בו חברת אחזקה.

סמי ישראל: תתכנס האסיפה הכללית ותחליט להתקשר עם חברת אחזקה.

סמי ישראל: צריך רוב של 100 אחוז.

אמנון רובינשטיין: לא נכון.

אופיר פינס-פז: אז אני נגד זה.

אופיר פינס-פז: אתה יכול אי פעם להשיג רוב של 100 אחוז?

סמי ישראל: זה המצב המשפטי היום.

אופיר פינס-פז: הוא מעוות פעמיים.

אופיר פינס-פז: פעם אחת – במכירה על הנייר.

אופיר פינס-פז: אין משמעות ל- 100 אחוז.

אופיר פינס-פז: ה-100 אחוז הללו לא יכולים להתכנס.

אופיר פינס-פז: פעם שניה – כאשר יש את המצב שאתה מתאר, שאין חברת ניהול, ואז בדרישה של ה- 100 אחוז תיווצר אנרכיה, כי לא יהיה לעולם רוב של 100 אחוז.

סמי ישראל: יש היום מצבים בחוק המקרקעין שצריך רוב של 100 אחוז.

אופיר פינס-פז: כשאתה אומר 100 אחוז אתה נותן זכות וטו לאחוז האחד.

סמי ישראל: אבל זה היום המצב המשפטי.

אמנון רובינשטיין: זה לא נכון.

אופיר פינס-פז: גם אם זה המצב, זה לא משנה.

אופיר פינס-פז: אנחנו, בכנסת, משנים את המצב המשפטי.

אופיר פינס-פז: איזה מין טיעון זה?

אופיר פינס-פז: כל תיקוני החוקים זה תיקונים של מצב משפטי שחושבים שהוא לא מספיק טוב.

סמי ישראל: אני רוצה להעיר עוד הערות בקשר להצעת החוק הזו.

סמי ישראל: לגבי הרוב הנדרש, אתם מציינים בסעיף 1 (ב)(1) ששני שלישים של הרכוש המשותף צמודים לדירותיהם.

סמי ישראל: לדעתי זה לא נוח לקיים אסיפות כשהרוב הנדרש זה הרוב הזה, משום שצריך לחפש בנסח הטאבו לפני כל אסיפה.

אופיר פינס-פז: בזה אני מסכים אתך.

אופיר פינס-פז: אני רציתי שזה יהיה לפי דירות.

סיגל קוגוט: זה התקנון גם לגבי מיליון דברים אחרים.

סיגל קוגוט: אז איך עושים את זה?

סיגל קוגוט: כל ההחלטות כך מתקבלות.

סמי ישראל: אבל אפשר יהיה לקבוע רוב אחר, שהוא יותר פשוט.

אמנון רובינשטיין: אבל הכנסת קבעה רוב של שני שליש בתוספות לבניין, על מעלית.

אופיר פינס-פז: אני לא מבין למה הצטרפתם לדיון הזה בדיון השלישי או הרביעי.

דורית ואג: הם הוזמנו לכל הדיונים.

דורית ואג: בחלק הם היו.

אמנון רובינשטיין: אותי מטריד ש "האגודה לתרבות הדיור" לא מבינה את הבעייתיות של החוק הקיים, ומציגה דבר שלא קיים.

יוסי ברג: אני מתנצל שאנחנו נוכחים רק בדיון הזה.

יוסי ברג: לא ידענו על הקודמים.

דורית ואג: הוזמנתם.

יוסי ברג: אנחנו מברכים על ההתייחסות לנושא, כי הוא חשוב.

יוסי ברג: אנחנו מקבלים תלונות של צרכנים על ניצול לרעה.

יוסי ברג: ההערה הספציפית המהותית היא שאנחנו חושבים שייטיב לגבי כולם אם תהיה בחוזים כאלה, שהם כל כך משמעותיים, זכות לבטל את החוזה.

סיגל קוגוט: בחוק המקרקעין נכתוב שיש אפשרות לבטל חוזה באופן חד צדדי?

יוסי ברג: הדבר הזה קיים בחוזים אחרים.

יוסי ברג: לגבי מעליות, למשל.

סיגל קוגוט: אם הם יושבים באסיפה ומחליטים להתקשר עם מישהו – אנחנו צריכים לציין שהם יכולים לעשות זאת, בהודעה חד צדדית?

סיגל קוגוט: מה, אנחנו מתערבים בחוזה בחוק המקרקעין?

יוסי ברג: חופש החוזים הוא דבר מאד חשוב.

יוסי ברג: במקרים שאנחנו רואים כשל - -

סיגל קוגוט: אז אתה מציע לתקן את חוק הדירות, שם יש עיוות לרעה, אבל לא כשיושבת אסיפת דיירים ומחליטה להתקשר עם חברת אחזקה.

סיגל קוגוט: שם יש להם רצון חופשי, זה לא שהקבלן מכתיב.

אופיר פינס-פז: האם יש לך הערות לסעיף 6א.

אופיר פינס-פז: – קביעת מתחזק?

סיגל קוגוט: זה הסעיף שאתם צריכים להתייחס אליו, בעצם.

אופיר פינס-פז: אנחנו גמרנו לדון בחוק, חוץ מאשר קביעת מתחזק.

אופיר פינס-פז: כל הדיון עכשיו יהיה על קביעת מתחזק.

יוסי ברג: אם אנחנו מתמקדים בבתים חדשים אני מקבל את ההערה.

יוסי ברג: אם מדברים על 6א – כשמדובר על מתחזק שנקבע על ידי הקבלן, במקרים רבים יש ניגוד עניינים.

יוסי ברג: לפעמים בא מישהו שקרוב בצורה כלכלית כלשהי אל הקבלן, ולכן חשוב שתהיה לדיירים אפשרות בכל עת שיחפצו, להחליט באותו רוב שהם משתחררים ממנו.

אמנון רובינשטיין: זה כתוב ב- (ב) (1).

סיגל קוגוט: לא.

סיגל קוגוט: אני לא יודעת מה כתוב בחוזה בסוף ירוצו אתם לפיצויים מוסכמים.

סיגל קוגוט: אתה צריך להגביל את היכולת שלו לכפות עליהם דברים.

סיגל קוגוט: למחוק את המילים "ככל שהם ידועים לו בעת החתימה".

סיגל קוגוט: אם הקבלן רוצה להחתים אותם – שהם יידעו על מה הם חותמים.

יוסי ברג: מדובר פה בחוזה אחיד.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להציע משהו אחר.

אופיר פינס-פז: אם זה לא יתקבל אני אגיש הסתייגות - מעבר למחיקה של זה, אני רוצה להציע אבחנה בין בית שעכשיו נבנה ונמכר, כלומר – החוזה הראשון - -

סיגל קוגוט: זה חוק המכר, שהקבלן מוכר את הדירה.

אופיר פינס-פז: שהחוזה הראשון, בכל מקרה, לא יהיה ליותר מאשר שלוש שנים.

אופיר פינס-פז: אחר כך – שיעשו מה שרוצים.

אופיר פינס-פז: אי אפשר להיות מחוברים לגורם כלשהו למשך 10 שנים מראש.

אופיר פינס-פז: אני מבין את האינטרס של הקבלן שהוא לא רוצה להחליף חברת אחזקה בכל עת, אבל שלוש שנים זה פרק זמן סביר.

אמנון רובינשטיין: ובתום שלוש שנים זו עסקה אוטומטית.

אופיר פינס-פז: אפשר להאריך.

קריאה: מאיזה תאריך?

אופיר פינס-פז: ממועד החוזה.

עליזה קן: אבל לפעמים המסירה היא כעבור שלוש שנים.

קריאה: מה זה משנה?

עליזה קן: זה משנה כי חברת אחזקה נכנסת לתמונה כשיש בית.

אופיר פינס-פז: מהרגע שהדייר מתחיל לשלם דמי ניהול.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לשפר את ההצעה.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להציע שבתום שלוש שנים זה יפקע אוטומטית, אלא אם כן שני שליש מהדיירים מחליטים להאריך.

אופיר פינס-פז: נראה לי שזה בסדר.

עליזה קן: אם אנחנו קובעים שהם יוכלו להאריך ברוב של 2/3, אנחנו גורעים לעומת החוק הקיים, שאומר שאפשר ברוב.

אופיר פינס-פז: אז אנחנו רוצים 2/3, מה הבעיה?

אמנון רובינשטיין: היום ברוב של 2/3 יכולים להוסיף לבניין, ולשפץ בניין.

אופיר פינס-פז: הרוב הוא פה תמיד 2/3.

אופיר פינס-פז: אתם קבעתם.

סיגל קוגוט: לא, לא.

סיגל קוגוט: אנחנו רוצים שתהיה קורולציה עם החוקים שאנחנו מציעים עכשיו לשנות.

סיגל קוגוט: מה הסעיף שאנחנו קובעים?

סיגל קוגוט: – ההחלטה העקרונית לגבי מתחזק צריכה להיות ברוב של 2/3, אבל ההחלטה לעניין התקשרות עם מתחזק מסוים – מספיק לזה רוב של 51 אחוז.

סיגל קוגוט: אז איך נקבע פה 51 אחוז ופה 2/3?

סיגל קוגוט: אין בזה הגיון.

סיגל קוגוט: זה צריך להיות אותו הדבר.

אמנון רובינשטיין: יש בזה הגיון, מכיוון שהקבלן כפה את זה על הדיירים.

סיגל קוגוט: אבל אתה אומר שהם רשאים להאריך, הם כבר ברצון חופשי.

אמנון רובינשטיין: לא, הם רשאים להחליף תמיד, בכל עת, ברוב רגיל.

סיגל קוגוט: לא, הם לא רשאים לבטל חוזה פתאום, סתם כך.

אמנון רובינשטיין: אז אני מוכן שזה יהיה כתוב, שלהחליף מתחזק זה ברוב רגיל ולהמשיך - -

סיגל קוגוט: אז על זה אנחנו מדברים: שלוש שנים, אלא אם הם החליפו, בדיוק ברוב הזה.

אופיר פינס-פז: לא : להמשיך לתחזק דרוש 2/3, להחליף – ברוב.

אמנון רובינשטיין: אני אומר לכם שכל העניין הזה דורש חקיקה נוספת, ולא בחוק הזה.

סיגל קוגוט: אבל זה לפחות שיפור של המצב הקיים, זה גם משהו.

אופיר פינס-פז: כדי שלא תהיה אי הבנה, אני אומר לכם מה אנחנו מאשרים: בסעיף 1 (ב) אנחנו מוחקים את סעיף (3).

אופיר פינס-פז: בסעיף 2 – אין שינוי.

אופיר פינס-פז: בסעיף 3 אנחנו מוחקים את המילים "ככל שהם ידועים למור בעת החתימה על החוזה" ואנחנו מוסיפים את עניין ההגבלה לשלוש שנים מיום המסירה - -

אמנון רובינשטיין: מיום תחילת תשלום דמי האחזקה.

אופיר פינס-פז: זה אותו הדבר.

אמנון רובינשטיין: זה לא אותו הדבר.

סיגל קוגוט: מיום "העמדת הדירה לרשות הקונה" – זה המינוח הקיים.

אמנון רובינשטיין: זה צריך להיות אחיד לכולם.

חווה אלברייך: גם הכניסה וגם הרכישה הם בתאריכים שונים.

אמנון רובינשטיין: תשלום דמי האחזקה הוא אחיד, זה הדבר היחיד של כלל הדיירים.

סיגל קוגוט: "שלוש שנים מיום תחילת תשלום דמי האחזקה".

אמנון רובינשטיין: כן.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: לגבי הארכת החוזה – צריך רוב של שני שלישים, ולגבי מתחזק חדש – מספיק רוב רגיל.

אופיר פינס-פז: מי בעד אישור לקריאה שניה ושלישית?

אופיר פינס-פז: –2.

אופיר פינס-פז: אושר פה אחד.

אופיר פינס-פז: תודה לכם, הישיבה נעולה.