ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 15, פרוטוקול מספר 393, 2001-12-03 09:30

אופיר פינס-פז: בוקר טוב לכולם.

אופיר פינס-פז: אני פותח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אופיר פינס-פז: על סדר-היום: הצעת חוק השידוכים, התש"ס-2000, של חברי הכנסת גלאון והירשזון.

אופיר פינס-פז: חברת הכנסת גלאון, תציגי את הצעת החוק ותנמקי אותה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, אני מקווה שבדברי אלה אני מייצגת גם את חבר הכנסת הירשזון.

זהבה גלאון: הגשנו את הצעת החוק הזאת במשותף, והצעת החוק הזאת לא נולדה יש מאין, היא נולדה כתוצאה מפניות, שכל אחד מאתנו קיבל, פניות של אנשים, שפנו למשרדי שידוכים, שרומו על-ידי אותם אלה שמתקראים משרדי שידוכים.

זהבה גלאון: הדבר הנוסף הנורא הוא, שהם חשו בושה לגשת ולהתלונן במשטרה.

זהבה גלאון: מדובר באנשים ששילמו במיטב כספם.

זהבה גלאון: כשאני אומרת "במיטב כספם", לפחות במקרה אחד של אישה שפנתה אלי, אישה משכילה ואינטיליגנטית, שרצתה להכיר מישהו באמצעות משרד שידוכים, היא נתבקשה לשלם אלפי שקלים.

זהבה גלאון: היא שילמה, ואז הסתבר שהמקום שהיא באה אליו כדי להכיר ולפגוש משמש מקום לחזרה בתשובה.

זהבה גלאון: האישה הזאת פנתה אלי.

זהבה גלאון: היא אמרה לי מראש שאין בדעתה לפנות למשטרה, היא לא יכולה להרשות לעצמה שעמיתיה, חבריה, בני משפחתה ושותפיה, ידעו שהיא נפלה קורבן למשהו שמעמיד אותה באור מביך.

זהבה גלאון: לכן, משום שהצטברו אצלנו, אצל חבר הכנסת הירשזון ואצלי, מספר תלונות, וראינו שכל הנושא של ענף השידוכים פרוץ ולא הוסדר בחקיקה, וכל מי שרוצה יכול לקום מחר בבוקר ולכנות את עצמו נותן שירותי שידוכים, חשבנו לנכון לעשות משהו בנידון.

זהבה גלאון: לכן, חשבנו שנוצר צורך למסד או לעגן בחקיקה את הענף הזה, כדי להגן על הלקוח שמבקש את שירותי השידוכים, וגם כדי למנוע מצב, שחדשות לבקרים נפתחים משרדי שידוכים שגובים כספים, שלמחרת הם נסגרים, ומוליכים שולל את הלקוחות.

זהבה גלאון: חשבתי שצריך לקבוע מספר תנאים, ורק אם עומדים באותם תנאים, יוכלו או יהיו רשאים לתת שירותי שידוכים.

זהבה גלאון: הצעת החוק שלנו היא לא הצעה חדשה.

זהבה גלאון: הצעות דומות הונחו על שולחן הכנסת.

זהבה גלאון: ניסינו ללמוד ממשרדים אחרים, כמו, למשל, מתווכים או שמאים או חברות ביטוח, שעיגנו או מיסדו את העבודה שלהם.

זהבה גלאון: מתוך רצון להגן על הלקוח, משרד שידוכים או מי שנותן שירותי שידוכים, צריך לפעול בהגינות, בנאמנות, תוך שמירה על דיסקרטיות, כדי לא לפגוע ברגשות אותם אנשים שנזקקים לשירותי שידוכים.

זהבה גלאון: אני מאוד תומכת בזה שיהיו משרדים נותני שירותי שידוכים.

זהבה גלאון: אם אנשים לא יכולים למצוא בן-זוג או בת-זוג בכוחות עצמם, טוב ויפה ונכון שיש גוף או משרד שמנסים לסייע לאנשים.

זהבה גלאון: אבל, כמו שאנחנו רוצים שיהיו גופים שמנסים לסייע לאנשים, אנחנו צריכים שמי שנותן אותם שירותים יפעל רק למען המטרה הזאת, לא ינצל אנשים שנמצאים במצוקה ולא יגבה מהם כספים.

זהבה גלאון: בשבוע שעבר התפרסמה ידיעה באתר האינטרנט של וואי-נט, למיטב זכרוני, נכתב על סטודנט נכה שהופלה לרעה על-ידי חברת שידוכים באוניברסיטה.

זהבה גלאון: הוא פנה וביקש למצוא שידוך באמצעות אותה חברת שידוכים באוניברסיטה, והוא לא התקבל משום שהוא נכה.

זהבה גלאון: הידיעה התפרסמה באתר וואי-נט ואחר כך בידיעות אחרונות.

זהבה גלאון: כדי למנוע מצבים כאלה, שיש מי שמופלה מחמת נכותו, שיש מי שמופלה מחמת גיל, שיש מי שעובדים עליו כי הוא תמים והוא נזקק והוא נמצא במצב של חולשה, באה ההצעה הזאת לפתור את הבעיה הזאת.

זהבה גלאון: אני מבינה משיחה מוקדמת אתך, אדוני היושב-ראש, שללשכה המשפטית ולממשלה יש הסתייגויות ויש הערות.

זהבה גלאון: אני פתוחה לקבל את כל ההערות, אני מוכנה לעשות הכול כדי שהצעת החוק לא תעמוד בניגוד לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

זהבה גלאון: מי כמוני רוצה להגן על זה?

זהבה גלאון: כמו שאני רוצה להגן על החוק, אני גם רוצה להגן על אותם אנשים, ואני מוכנה לקבל הערות, לשמוע, לתקן, כדי למסד את ענף נותני השידוכים.

אופיר פינס-פז: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

אופיר פינס-פז: משרד המשפטים.

איל זנדברג: הממשלה, לפי החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה, ומשרד המשפטים, מתנגדים להצעת החוק, מבלי לגרוע מהמצוקה שקיימת בשטח, או מנתונים עובדתיים שלא הובאו בפנינו, אלא בדברי ההסבר.

איל זנדברג: אנחנו לא מזלזלים, חס וחלילה, בסבלם של אנשים שנתקלים בשירות לא טוב בתחום הזה.

איל זנדברג: עם זאת, אנחנו סבורים שהדרך של חקיקה בהקשר הזה לא נכונה, היא מיותרת לאור מערך החקיקה הקיימת, חקיקה אזרחית וחקיקה אחרת, שאני אצביע עליה.

איל זנדברג: אם מדברים על ההיבט החוקתי, אנחנו סבורים שהצעת החוק מעוררת בעיות חוקתיות לאור חוק-יסוד: חופש העיסוק, כיוון שהוא לא עומד במבחנים שקבועים בחוק-היסוד עבור חוק שיכול לפגוע בעיסוק.

איל זנדברג: הצעת החוק מציעה רישוי בעיסוק השידוכים.

איל זנדברג: אני לא אדבר על החשיבות של חופש העיסוק, כולנו ודאי יודעים.

אופיר פינס-פז: אתם בעיקרון מתנגדים לרישוי עיסוק?

אופיר פינס-פז: אני שואל כרגע לגבי מקצועות אחרים, עזוב רגע את השידוכים.

איל זנדברג: זה תלוי במקצוע, כיוון שרישוי של עיסוק זה האמצעי המחמיר ביותר של הגבלת העיסוק.

איל זנדברג: יש רישוי שאומר בעצם: אסור לך לעסוק.

איל זנדברג: זאת המשמעות.

אופיר פינס-פז: לא רק למי מותר, אלא בעיקר למי אסור.

איל זנדברג: נכון.

איל זנדברג: כל מי שלא יקבל רשיון ויעבור את התהליך הזה, יעמוד בתנאים, אסור יהיה לו לעסוק בעיסוק הזה, הוא יעבור עבירה פלילית.

איל זנדברג: בתחומים שונים יש הגבלות פחות מחמירות.

איל זנדברג: למשל, חוק הגנת הצרכן אומר שמותר לך לעסוק בכל דבר שמותר לך על-פי דין אחר, אלא שבזמן שאתה עושה את זה, אתה מחויב, למשל, שהחוזה יהיה בכתב.

איל זנדברג: במקרים מסוימים, אתה מחויב בתנאים כאלה ואחרים, ואז אתה מגביל את חופש העיסוק.

איל זנדברג: אבל, אתה מגביל את דרך היישום שלו ולא את עצם בחירת המקצוע.

איל זנדברג: הצעת החוק הזאת לקחה את מודל הרישוי, ומודל הרישוי הוא המגביל המחמיר ביותר, למעט איסור טוטלי על עיסוק בתחום.

אופיר פינס-פז: איזה מקצועות מעוגנים היום בחקיקה מסודרת על-פי המודל הזה?

איל זנדברג: אפשר לחשוב על הרבה מאוד דוגמאות, אפשר גם לקטלג אותם.

איל זנדברג: למשל, בעלי מקצוע כמו רופאים או עורכי-דין - בעניין הרופאים עולה הנושא הבריאותי - או שמאים, ויש גם יועצי השקעות.

איל זנדברג: זה מקרה שבו, אם נסתכל על המאפיינים, יש גם אינטרס כספי מאוד גדול, גם יחסי אמון, גם פער מידע בין האנשים.

איל זנדברג: בדרך כלל, המקצועות שמוסדרים, האינטרס שעומד מאחורי ההסדרה - - -

אופיר פינס-פז: זה כולל גם מתווכים?

איל זנדברג: החוק היחיד שיש, זה חוק מתווכים ומקרקעין, ואני מוכרח לומר למען ההגינות, שמשרד המשפטים סבור, וזאת היתה עמדתו גם בעת חקיקה החוק, שהחוק הזה כשלעצמו לא מוצדק.

אופיר פינס-פז: העמדה שלכם מוצדקת, כי אחרת הייתי שואל מה ההבדל בין תיווך קרקעות לתיווך בין אנשים.

איל זנדברג: לפחות אנחנו עקביים, ככל שלתכונה הזאת יש ערך.

איל זנדברג: מבלי לפתוח את הדיון על החוק ההוא ועל ההצדקה שלו, אני מניח שכל חוק אפשר להצדיק בפני עצמו, ואפשר לדון כאן מה האינטרסים הקיימים.

אברהם רביץ: גם חוק המתווכים, אם ילך לבג"ץ, ייפול.

איל זנדברג: האינטרסים שמוצדקים, לשיטתנו, להגביל את חופש העיסוק, הם אינטרסים של ביטחון הציבור, בטיחות, שלום הציבור, בריאות וכדומה.

איל זנדברג: לפעמים יש גם אינטרס כספי מאוד גדול, שנוגע לכל אחד ואחד, כפי שכבר ציינתי.

איל זנדברג: במקרה של תחום השידוכים, אנחנו לא רואים הבדל בינו לבין הרבה מאוד מקצועות רגילים אחרים שיש בהם מתן של שירות.

איל זנדברג: מדובר פה בשירות שניתן, שאומנם עוסק בנקודה מאוד רגישה, כי כאן העניין הוא יחסים בין-אישיים של אנשים, אבל בסופו של דבר, זה מתן שירות.

איל זנדברג: משולם סכום כסף כדי לקבל שירות מסוים.

איל זנדברג: הדבר דומה במידה רבה, ואני מצטער על ההקבלות וההשוואות, גם למי שהוא נגר או סייד, או בתחום אחר, למשל, לתופרת שמלות-כלה.

איל זנדברג: אנשים נותנים כל מיני שירותים.

איל זנדברג: אני יכול להצביע על כך שיש בעיות בתחום הזה, שהשירות לא ניתן ברמה טובה, שאנשים לא מרוצים.

איל זנדברג: תמיד הסייד מפסיק באמצע הקיר והולך, ועדיין, אי-עמידה בתנאי שירות מסוימים, לא ראוי, וזו לא הדרך הנכונה, מעבר למבחן החוקתי, השכל הישר לא מצדיק ליצור רישוי ותנאי כשירות ולהגביל את כל העיסוק בשל כך.

איל זנדברג: כך, שבצד החוקתי, יש כאן בעיה.

איל זנדברג: כדי לפתור את אותן בעיות ששמענו עליהן, לפי ההצגה של חברת הכנסת גלאון, ואולי עוד נשמע דברים מהשטח, ואנחנו מבטיחים להתמודד גם עם זה, יש להם מענה בחקיקה הקיימת.

איל זנדברג: חוק הגנת הצרכן, הוא אולי החוק המרכזי שאולי נותן מענה, מקנה סמכויות, גם סמכויות לממונה על הגנת הצרכן, אבל גם נותן כל מיני כלים בידי הצרכן.

איל זנדברג: והמקרה של שירות של שידוך נופל בגדר ההגדרות של החוק, מטיל בעצם מגבלות על מי שעוסק במתן שירות, במקרה הזה שידוכים.

איל זנדברג: למשל, איסור הטעיה, שמוגדר בצורה רחבה בסעיף 2 לחוק.

איל זנדברג: זאת אומרת, המקרים שחברת הכנסת גלאון הצביעה עליהם.

אופיר פינס-פז: כולל המקרה שחברת הכנסת גלאון הצביעה על הנכה שלא קיבל שירות?

איל זנדברג: זה בחוק אחר, לדעתי, שמדבר על איסור אפליה במתן שירות.

איל זנדברג: יש חקיקה אחרת שקובעת איסור להפלות אדם על רקע המגבלה שלו.

איל זנדברג: גם אותו אדם, כמדומני, שבשל מוגבלותו לא קיבל שירות, מעבר לחוק שציינתי, חוק איסור אפליה, הוא יכול להיות במסגרת חוק הגנת הצרכן, אם השירות שניתן לו אינו עומד ברמה מסוימת, או אם ניצלו את מצוקתו.

איל זנדברג: אם נתייחס למצוקה הרגשית, שימו לב שסעיף 3 לחוק הגנת הצרכן אוסר בעצם ניצול מצוקת צרכן בהיבט של חולשה שכלית, גופנית, ניצול בורות או השפעה בלתי-הוגנת.

איל זנדברג: זאת אומרת, כל אותם מצבים שעומדים, לפחות לנגד עיני, של אדם שרק מחפש למצוא את אושרו ופונה למשדך, ולכן הוא נמצא באיזו מצוקה רגשית, וזה מנוצל לרעה על-ידי נותן השירות.

איל זנדברג: יש מענה לזה בחוק הגנת הצרכן.

איל זנדברג: מובן, שהקביעה של הסטנדרט של חובה שמוצעת פה, בחוק של שירות הגון, "חובת הגינות וזהירות", בסעיף 7 להצעת החוק, יש לה מענה, לא רק בחוק הגנת הצרכן, בצורה מפורשת, גם חוק החוזים הכללי שלנו נותן מענה לזה.

אופיר פינס-פז: אני מבין ומקבל חלק גדול מהטיעונים, ודאי החוקתיים, וגם הענייניים, כלפי החוק עצמו, אבל יש תחושה שהתחום הזה פרוץ לחלוטין.

אופיר פינס-פז: מנהלת הוועדה, על-פי בקשתי ביקשה מסגן השר רביץ שיביא לה שדכנים מהמגזר החרדי.

אופיר פינס-פז: אמר רביץ: בשביל מה אני אביא לכם שדכן, אני שדכן.

אברהם רביץ: במגזר החרדי יש, או שדכנים או משודכים, אין אנשים אחרים.

אופיר פינס-פז: האמת, שגם אני עסקתי בשידוכים פה ושם וגם חברת הכנסת גלאון, וכל אחד מאתנו כבר מצא כמה זוגות שהצליח להביא אותם תחת חופה וקידושים.

איל זנדברג: אבל לא בתמורה.

אופיר פינס-פז: ודאי שלא בתמורה.

אופיר פינס-פז: יש מקצועות שאתה אומר לפעמים: אם העניין כל כך פרוץ, אולי למרות שלכאורה לא צריך למסד את המקצוע הזה בחוק, כי זה באמת לא רפואה וזה לא עריכת-דין וזה לא ראיית חשבון וכדומה, אבל מצד שני, אי-אפשר להסכים לכך שכל אחד יהיה שדכן.

אופיר פינס-פז: צריך איזה כללים אלמנטריים.

איל זנדברג: כשאתה אומר שהתחום פרוץ, וכך גם קראתי בהצעת החוק, המילים "ענף פרוץ", מניחים כבר, זה לא תיאור עובדה, זאת הבעת עמדה, זה מניח שלא כל אחד יכול להיות שדכן, ועקב כך איך יכול להיות שכל אחד נעשה שדכן.

איל זנדברג: התפיסה שלנו אומרת שהחופש הוא קודם כול לעסוק, אין תנאי כשירות אמיתיים למקצוע, אני חושב שזה גם לא נמצא בהצעת החוק.

אופיר פינס-פז: צריך B.A. בשביל זה?

איל זנדברג: דובר פה על קורס להשתלמות.

איל זנדברג: אני שואל את עצמי, מה בדיוק ילמדו בקורס לשדכנות ומי ייכשל בבחינות האלה?

איל זנדברג: אין פה תנאי כשירות שהמחוקק צריך להבטיח, שיהיו בידי מי שעוסק בשדכנות.

איל זנדברג: ולכן, לכאורה כל אחד יכול לעסוק בשדכנות, כל עוד הוא עושה את זה בהגינות, כמו שכל אחד יכול להיות סייד, כל עוד שהוא עושה את זה בתנאים של הגנת הצרכן, של מתן שירות של הגינות, של תום לב, של רמת טעות מינימלית, ואין כאן פרמטרים ספציפיים של תחום השידוך, שאנחנו רוצים לקבוע אותם כסטנדרט מקצועי.

איל זנדברג: זה רואים גם בהצעת החוק, שאלה דברים כללים: הגינות, מתן שירות הולם, אי-אפליה, אי-גילוי, אי-הטעיה.

איל זנדברג: נושא הנוכלות - אין לנו ניסיון להדוף את זה ולהגיד: אין בעיה.

איל זנדברג: אם יש בעיה, אולי אפשר למצוא לה פתרון.

איל זנדברג: נושא הנוכלות לא ייפתר, להערכתי, על-ידי דרך של רישוי, כי מי שהוא נוכל, גם אם יהיה לו רשיון, הרי תנאי הכשירות לא מסננים פה נוכלים.

איל זנדברג: אדם שהוא מעל גיל 25, והוא לא פושט רגל, הוא יכול להיות נוכל מאוד מוצלח, אז הוא גם לא פושט רגל, והוא יוכל להמשיך להיות נוכל עם רשיון, ועדיין הוא ייתן שירות לא טוב, וזה מוביל אותי לעניין השני: החשש של פונים שנפגעים לפנות למשטרה, מפני החשיפה הרגשית.

איל זנדברג: לצערנו, זה יהיה גם לפי המודל המוצע פה, כי עדיין המתלונן יצטרך להתלונן לאותה ועדה מייעצת או לרשם, והוא יצטרך לחשוף את הסיפור האישי שלו.

איל זנדברג: אי-אפשר לברר תלונה בלי שמישהו נותן את הפרטים.

איל זנדברג: במקום לפנות למשטרה, הוא יפנה לגורם הזה, אלא שגם היום הוא יכול לפנות לממונה על הגנת הצרכן, ואני מפנה שוב לחוק, ואני אוכל לפרט אם יהיה צורך.

איל זנדברג: כמדומני, לא נמצא פה מישהו, נציג של הממונה על הגנת הצרכן, ממשרד התעשייה והמסחר.

אופיר פינס-פז: מי הממונה על הגנת הצרכן?

ירון לוינסון: עורך-הדין יצחק קמחי.

איל זנדברג: גם לפי חוק הגנת הצרכן, יש לו כלים עונשיים וגם כלים אזרחיים.

איל זנדברג: כל חריגה מחוק הגנת הצרכן היא גם עוולה אזרחית, והיא פותחת פתח לתביעה נזיקית.

איל זנדברג: כך שאני חושש שהצעת החוק, מצד אחד, גם מעוררת בעיות חוקתיות, גם מיותרת; ומצד שני, לא תוביל לתוצאות הדרושות.

איל זנדברג: אם יצביעו, ברמה העובדתית, על בעיות מסוימות שיש בענף הזה, יכול להיות שיהיה מקום לבחון אותן, למרות שאנחנו סבורים שדרך החקיקה היא לא הדרך המתאימה, אלא איזה תיקון בחוק הגנת הצרכן.

איל זנדברג: אני מעלה את זה רק כדי להראות את כוונותינו האמיתיות, אני לא מציע את זה כהצעה.

איל זנדברג: חוזה בכתב, או איזה רעיון אחר שיבוא מהשטח ויש בו צורך, אנחנו מוכנים לבחון.

איל זנדברג: יכול להיות שיש להם תשובה בחוק הגנת הצרכן, שכבר קבועים בו הסדרים ספציפיים.

איל זנדברג: למשל, לגבי יחידות נופש, המחוקק גילה שיש בעיה ועשה תיקון, אבל לא עשה רישוי של מוכרי יחידות נופש, הוא עשה תיקון ספציפי, כדי להתמודד עם השטח, כי המחוקק לא מנותק מהמציאות.

איל זנדברג: אולי זאת הדרך הנכונה ולא דרך של רישוי.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: נמצאים אתנו פה זוג שדכנים מקצועיים - קרול שור ובארי שור, ולמשרד שלהם קוראים WORLD OF SINGLES.

אופיר פינס-פז: נשמח לשמוע את חוות-דעתכם, איך אתם רואים את הצעת החוק.

אברהם רביץ: אתם, כפי שאני חש, אני לא יודע עליכם שום דבר, אתם כנראה גם עושים שידוכים בין-לאומיים.

אברהם רביץ: כאן, לפי הצעת החוק, אם אתם רוצים לעשות שידוך של מישהו מטורנטו עם מישהי מישראל, יש לכם בעיה, זה לא נותן לכם הזדמנות.

אברהם רביץ: איך מסתדר שידוך כזה לפי הצעת החוק?

אברהם רביץ: הצעת החוק תפריע לכם.

קרול שור: בכלל לא.

בארי שור: השם של העסק שלנו באנגלית הוא WORLD OF JEWISH SINGLES.

אברהם רביץ: תהיה לכם בעיה בארץ, כי יאמרו לכם שזאת אפליה וזאת גזענות, ולא ייתנו לכם לפעול אם זה יהודים רווקים.

בארי שור: מי שטוען שאנחנו גזענים זה אולי הגויים והמוסלמים, שלא יכולים להירשם אצלנו, והם יכולים ללכת, אתה יודע לאיפה.

אופיר פינס-פז: גם בארצות-הברית העסק של WORLD OF JEWISH SINGLES, אם היה בא אליך לא יהודי לקבל ממך שירות, היית חייב לתת לו שירות.

בארי שור: אנחנו בודקים את זה לפני שאנחנו מקבלים אותם.

בארי שור: גם פה בארץ, אולי אחת הסיבות שאנחנו נמצאים פה זה המוניטין שלנו, וזה מצדיק את הישיבה שלנו לפניכם ולא אחרים, כי אנחנו במשך כל חודש פה בישראל, אנחנו מסרבים לקבל יותר אנשים ממה שאנחנו מקבלים.

בארי שור: יש לנו הרמה שלנו, יש לנו הנורמות שלנו, יש לנו הדרישות של אנשים שלנו, גם בארץ וגם בחוץ-לארץ, זה מה שאנחנו מבקשים וזה מה שאנחנו מצפים מהקליינטים שלנו.

בארי שור: לכן בפרסומות שלנו, אנחנו מקבלים הרבה פניות, לא רק מאנשים מוגבלים ונכים, אלא מאנשים ללא השכלה, והם חייבים לבוא אלינו.

בארי שור: ואת רוב האנשים, בצדק, אנחנו לא מקבלים.

קרול שור: יש לי תואר בפסיכולוגיה, וזה מאוד חשוב.

קרול שור: כשאני יושבת מול מישהו, אני צריכה לדעת מיהו, על-פי שפת הגוף.

קרול שור: אני לא מקבלת כל אחד, אני עובדת עם דתיים וחילונים, כמעט כולם בארץ.

קרול שור: הבעיה היום עם הרשיון זה האינטרנט.

קרול שור: יש הרבה שעובדים באינטרנט, ומה עושים עם הרשיון שלהם?

אופיר פינס-פז: את לא עובדת באינטרנט?

קרול שור: אני כן עובדת באינטרנט, אבל אני פה בארץ ואני עובדת רק עם יהודים, אז יהיה לי רשיון.

קרול שור: מה עושים עם אנשים שבאים מכל העולם?

בארי שור: מה אתם עושים להגן על הצרכן הישראלי מחברה כמו "Jdate", שהיא חברה שנוסדה בארצות-הברית, שמפרסמת את השירות פה, ומקבלים אנשים פה ואין להם רשיון פה?

איל זנדברג: למה צריך לעשות?

איל זנדברג: למה צריך להגביל את כל האנשים שמתחרים בכם?

בארי שור: אתם צריכים לעשות את ההגדרה מה זה שדכן, כי, כמו שאמר היושב-ראש, השוק פרוץ והשוק פרוע.

אופיר פינס-פז: מה אתה מציע כהגדרה?

בארי שור: לא באתי לכאן לתת הגדרה, אתם כאן כדי לתת הגדרה.

אופיר פינס-פז: אגב, בחוק אין הגדרה לשדכן.

בארי שור: מי מתעסק בשדכנות?

בארי שור: מי שמפרסם את עצמו כשדכן?

בארי שור: איזו חברת אינטרנט שמקבלים אנשים תמורת כסף לפרסם את עצמם באתר אינטרנט?

בארי שור: אולי גם עיתונאים שמזמינים עיתונאים לשלם להם כסף כדי לפרסם את עצמם או שתגיד שזה פרסום?

בארי שור: אצל הדתיים, כל אחד שמתעסק בשדכנות, ומקבל כסף, אבל אין להם תיק במס-הכנסה ובמע"מ והם מקבלים כסף, ולפעמים הם אומרים "הכסף לצדקה", והצדקה בכיס שלהם, והם מקבלים 200-500 שקלים על השירות שהם לא נותנים.

בארי שור: אתם צריכים להחליט מה זה שדכן.

בארי שור: למשל, יש דוגמאות באינטרנט שחברה כמו Jdate או קופידון וכן הלאה, שפותחים אתר אינטרנט, הם לא שדכנים, אבל הם כן מקבלים כסף, וכסף מכובד, מכל אחד שמפרסם את עצמו, ואתם רוצים להגן על הצרכן.

בארי שור: יש גם צרכנים רמאים, כמו שכולנו יודעים שיש מקרים שאנשים מפרסמים את עצמם באינטרנט, הם משקרים לגבי הזהות שלהם, וזה יכול להיות גם מסוכן.

בארי שור: היה לנו כאן, במדינת ישראל, קורבן ישראלי אחד שמת באמצעות רמאות באינטרנט בתחום השדכנות.

בארי שור: אם אתם אומרים שאם יש לנו משרד, אנחנו חייבים רשיון, אבל מי שמפרסם את עצמו כאתר אינטרנט, לא צריך רשיון?

אופיר פינס-פז: אי-אפשר יהיה לחסום את זה.

אופיר פינס-פז: אנחנו לא מצליחים לחסום דברים הרבה יותר קשים באינטרנט.

בארי שור: אתם נמצאים פה כדי לעשות סדר.

איוב קרא: בעיקרון, אני תומך בהצעת החוק.

איוב קרא: אני חושב שזאת הצעת חוק טובה.

איוב קרא: כמו שיש מתווכים בקרקעות, בנדל"ן, בכוח-אדם, שיש שם מסגרות וחוק וכל מה שמשתמע מזה, צריך גם את נושא השידוך למסד.

אופיר פינס-פז: בעדה הדרוזית יש שידוכים?

איוב קרא: בחינם, ללא תמורה.

איוב קרא: כמו אצל הרב רביץ.

איוב קרא: מה שמפריע לי זה שבסעיף 5(א)(1), אני חושב שצריך להיות קודם כול אזרח ישראלי, ולא תושב חוץ שניתן לו היתר כדין לעבוד בישראל.

איוב קרא: אנחנו לא צריכים שדכנים מחוץ-לארץ.

קרול שור: אני 28 שנים כאן.

איוב קרא: אני לא מדבר עלייך, אני מדבר על העיקרון.

איוב קרא: אנחנו רוצים שאזרחים ישראלים יעבדו במקצוע, שיהיו תושבי ישראל.

איוב קרא: מספיק יש לנו את המלחמה בסחר בנשים ובעובדים זרים וכל הסוגיה הזאת.

אברהם רביץ: מי ישדך את העובדים הזרים, בינם לבין עצמם?

איוב קרא: זאת סוגיה שצריך לחשוב עליה.

איוב קרא: לגבי סעיף 5, צריך שיהיו שבע שנים, על-פי הנוהל במשטרת ישראל, שאחרי שבע שנים ניתן לבקש בקשה למחוק רישום פלילי, וצריך להיות עבר ללא דופי, כי יש הרבה בלופים במקצוע הזה, כדי למנוע מהעוסק לבלף, ולחייב אותו לבדוק כל לקוח שנכנס ונרשם אצלו.

איוב קרא: לא מופיע בחוק סעיף על בלוף.

אברהם רביץ: מה תעשה כשהשדכן רוצה להציע שידוך והוא אומר לבחור "זאת יפהפייה", הוא הולך להיפגש אתה, והיא לא בדיוק יפהפייה, הרי כל המקצוע הזה בנוי על קצת בלוף.

איוב קרא: צריך לדאוג שיהיו כמה שפחות בלופים.

אופיר פינס-פז: הזוג שור, איך זה הולך בשידוכים?

אופיר פינס-פז: בא בחור או באה בחורה, מתי אתם מרימים ידיים, אחרי כמה דייטים?

קרול שור: אף פעם אני לא מרימה ידיים.

אופיר פינס-פז: כמה עולה להשתדך אצלכם?

קרול שור: אני מבקשת 600 דולרים עד לחתונה או 300 דולרים לשנה.

אופיר פינס-פז: כולל מע"מ?

קרול שור: כולל מע"מ, ו-500 דולר בחתונה.

קרול שור: זה מחיר יפה מאוד, כי יש משרדים שמבקשים 15,000 שקלים ו-20,000 שקלים.

קרול שור: יש אנשים שיצאו 40 פעמים בשנה, המינימום היה 15 פגישות שיצאו ביחד.

קרול שור: היו אצלנו המון חתונות.

אופיר פינס-פז: כמה חתונות יש לך בשנה?

קרול שור: אי-אפשר לדעת.

קרול שור: משום שאנחנו מבקשים כסף כשמתחתנים, אנשים לא רוצים להגיד לי כשיש חתונה.

בארי שור: יש גם צרכנים רמאים, לא רק שדכנים רמאים.

קרול שור: שמעתי על שבעה זוגות שמתחתנים בין יולי לאוגוסט ועוד אחד עכשיו, שלא אמרו לי שהם מתחתנים.

אופיר פינס-פז: איך את מגלה את זה?

קרול שור: מישהו אומר לי או שאני מתקשרת להורים לשאול מה נשמע, והם אומרים: היתה חתונה.

קרול שור: יש הרבה כאלה, וזה לא פייר.

אופיר פינס-פז: על דייט יחיד, מה שנקרא בליינד-דייט, אתם לא גובים?

קרול שור: לא, אבל אני שמה תמונות, והם יכולים לקבל תמונות דרך האי-מייל כדי לראות איך אדם נראה.

אופיר פינס-פז: אם החוק הזה יעבור, את לא תוכלי לעשות את הדברים האלה.

אופיר פינס-פז: לא תהיה סלקטיביות יותר.

אופיר פינס-פז: את לא יכולה לסרב לאדם שרוצה להשתדך.

קרול שור: אי-אפשר לעבוד כך.

קרול שור: אנשים פשוטים בדרך כלל לא באים למשרד, אולי בחורים, אבל כמעט אין בנות.

אופיר פינס-פז: אם תהיו משרד שפועל על-פי רישוי, לא תוכלו להגיד לאדם: אני לא מוכן לנסות לשדך אותך.

בארי שור: אם מישהו בא לתיווך, ואני לא רוצה לקבל אותו כקליינט, אני לא צריך לקבל אותו.

קרול שור: מה אני עושה אם 50 בחורים בעלי השכלה נמוכה באים, ואני מקבלת מהם כסף, ואין לי בנות לשדך להם?

אופיר פינס-פז: את אומרת שאין לך.

קרול שור: אין לי.

קרול שור: כך זה במשרד.

קרול שור: אני כמעט 14 שנים במשרד, ואולי שלוש בנות בלי השכלה פנו אלי, וכל יום 20-30 בחורים בלי השכלה פונים אלי.

קרול שור: אני הייתי יכולה להיות עשירה היום אם הייתי מקבלת את כל הבחורים, אבל מה אני אעשה אתם?

אופיר פינס-פז: יש יותר גברים שרוצים להשתדך מנשים?

קרול שור: ברמה של לא אקדמאים.

קרול שור: ברמה של האקדמאים יש איזון.

קרול שור: אני עובדת בדרך כלל בין הגילאים 26-27 עד 40, זה טווח הגילאים.

קרול שור: אם אני אקבל כסף מבחורים, ואין לי בנות בשבילם, תהיה לי בעיה, ואני לא אעשה את זה.

בארי שור: מר פינס, יש משהו מאוד מסוכן במה שאמרת בעניין החוק, אם זה נכון מה שאמרת.

בארי שור: אנחנו אחד המשרדים שלא מקבלים כסף מכולם, אני רוצה שתשים לב לנקודה הזאת.

בארי שור: התלונות או הטענות, אם תסכים או לא, שיש משרדי שידוכים שלוקחים כסף מאדם, כשהם יודעים מראש שהם לא יכולים לעזור לו, זה מה שאנחנו לא עושים.

בארי שור: אנשים מתקשרים אלינו, אנשים באים אלינו, וקרול אומרת: אדון, גברת, אני לא יכולה לעזור לכם, אני לא מוכנה לקבל את הכסף שלכם.

בארי שור: לפי מה שאמרת מר פינס, אנחנו נהיה חייבים לקבל אותו לקחת את הכסף, אפילו אם נדע מראש שאנחנו לא יכולים לעזור לו.

זהבה גלאון: זה לא נוסח כך.

אופיר פינס-פז: זה לא מה שאני אומר.

אופיר פינס-פז: אני אומר שאתה לא יכול להגיד לאדם, שמשום שהוא לא יהודי, אם הוא ערבי שרוצה לקבל שירות, אתה יכול להגיד לו: אין לי ערביות להציע לך.

אופיר פינס-פז: אתה לא מסרב, אלא אתה אומר: אני לא יכול לעזור לך.

אופיר פינס-פז: ואלה שני דברים שונים.

קרול שור: זה מה שאנחנו עושים.

אופיר פינס-פז: אבל אתה לא יכול להגיד: אני לא רוצה לקבל אותך, כי אתה בן 60, או כי אתה לא יהודי, או כי אתה לא אקדמאי.

קרול שור: אני אומרת להם בטלפון: אין לי.

אופיר פינס-פז: אתה יכול להגיד: אני אומר ביושר שאין לי מה להציע לך.

אופיר פינס-פז: הצטרפו אלינו עוד זוג שדכנים, משפחת פרי.

אופיר פינס-פז: אתם מכירים את הצעת החוק של חברת הכנסת גלאון?

רות פרי: למעשה היינו שותפים בזמנו לבנייה של הצעת החוק.

רות פרי: צריך לתקן עוד הרבה דברים.

רות פרי: אני עובדת 20 שנים, ואני כבר יכולה לפתוח אוניברסיטה בנושא הזה.

רות פרי: שמעתי קצת על מה שדיברתם פה.

רות פרי: נכון שיש אנשים שאנחנו לא יכולים לקבל, ברור שאנחנו לא מעליבים אותם ואומרים "אי-אפשר", אנחנו אומרים להם שאין לנו מה להציע להם.

רות פרי: הרבה ערבים מתקשרים אלינו, הרבה אנשים שלא שייכים לסוג האוכלוסייה שאנחנו נותנים להם שירות.

רות פרי: מה טוב יותר ומה פייר יותר מאשר להגיד: אין לי מה להציע?

רות פרי: זה לא פייר לקבל כסף, ואחר כך לא לתת שירות.

אופיר פינס-פז: זה ברור, אני רק אמרתי שאם יהיה חוק מהסוג הזה, אי-אפשר יהיה לסרב על הסף.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, לא תוכלו להגיד לאדם, שמשום שהוא בן 60, את לא מקבלת אותו.

רות פרי: אם אין לי מה להציע לו?

אופיר פינס-פז: זה משהו אחר.

אופיר פינס-פז: את אומרת לו: אין לי מה להציע לך, יש לי רק כאלה וכאלה, אבל הוא יכול להתעקש ולהגיד לך: אני בן 60, אני רוצה שתשדכי לי בחורה בת 20.

בארי שור: מר פינס, מה קורה אם בן 70 רוצה בחורה בת 20, והוא יודע שיש לנו בנות 20, ואנחנו לא מוכנים לקבל אותו?

בארי שור: לפי החוק נהיה חייבים לקבל אותו.

אופיר פינס-פז: אין לי מושג, אני לא מבין במקצוע הזה.

זהבה גלאון: זה לא נכון.

זהבה גלאון: אני חושבת שחבר הכנסת פינס נותן לזה פרשנות מרחיקת לכת.

זהבה גלאון: אני מבינה שזה משעשע וזה מעניין בן 70 ובת 20.

זהבה גלאון: האווירה המבודחת הזאת, לדעתי, היא בבחינת חרב פיפיות לחוק.

זהבה גלאון: האווירה המבודחת הזאת, שנשמעה, עושה נזק למה שהתכוון המחוקק.

זהבה גלאון: ההצעה לא מושלמת, אני חושבת שלא חשבו על כל האספקטים, גם אחרי שכתבנו אותה הסבו את תשומת לבנו לדברים מסוימים.

זהבה גלאון: אבל לדבר אחד היא ודאי באה לתת מענה, ולכן מאוד לא אהבתי את השאלה: מה ילמדו אותם השדכנים.

זהבה גלאון: זאת אומרת, כל זה רק שידוכים, ומה הם ילמדו?

זהבה גלאון: סוג כזה של דיבור וסוג כזה של התייחסות - - -

איל זנדברג: הדיבור שלי היה אינפורמטיבי לחלוטין.

איל זנדברג: באמת שאלתי מה הם ילמדו שם.

איל זנדברג: לא היתה לי שום כוונה לזלזל בהצעה.

זהבה גלאון: הסברת לנו כמה החוק להגנת הצרכן נותן מענה, הכול נכון, רק זה לא מביא בחשבון דבר אחד.

זהבה גלאון: זה שיש חוקים על הנייר וזה שיש גופים שהם גופי אכיפה, זה לא מביא בחשבון שאנחנו מדברים כאן על רגשות של בני אדם.

זהבה גלאון: מוכרחים להביא את זה בחשבון, וכשמדובר בבני אדם שנפגעו, עם כל החוק להגנת הצרכן, הוא לא יודע שזה נותן לו מענה, זה לא נופל בהגדרות האלה, ואנשים לא יפנו לשם.

זהבה גלאון: צריך להיות ברור שהנושא הזה פרוץ, לא דומה הנושא הזה לשורה של בעלי עיסוקים אחרים, כמו שמאים, מתווכים וכן הלאה.

זהבה גלאון: אני חושבת שאנשים שעוסקים בענף השידוכים, נדרשת מהם איזו מידה, אני לא מדברת על כאלה שכבר עובדים במקצוע 20 שנים, ויש להם ניסיון, והחיים עושים את שלהם, אבל אנשים חדשים, שרוצים לפתוח משרדי שידוכים, נדרשת מהם מידה של הבנה גם לנפש האדם, לא יזיק שילמדו פסיכולוגיה.

אופיר פינס-פז: אפשר לכתוב שהם חייבים להיות פסיכולוגים.

זהבה גלאון: אני לא אומרת את זה.

זהבה גלאון: אני מודה ששתקתי ושתקתי, אבל לשבת פה בנימה מבודחת כזאת, זה עושה עוול להרבה מאוד אנשים.

זהבה גלאון: אני מאוד בעד שישתדכו, אני בעד לעשות טוב לאנשים, אבל צריך להביא בחשבון איזה עוול נגרם לאנשים.

זהבה גלאון: זה לא שיום אחד התעוררתי והחלטתי לעשות חוק להגביל את ענף השידוכים.

זהבה גלאון: כיוון שצריך למזער ככל שניתן את ההגבלות, אני חושבת שצריך להחליט שזה נושא שמצריך עיגון חקיקתי.

זהבה גלאון: ביחס לפרטים, יש לי פה שורה של הצעות איך לשפץ את הצעת החוק שלי.

זהבה גלאון: אבל הנימה המבודחת הזאת היא קצת לא לרוחי.

אופיר פינס-פז: אני מצטער על הנימה המבודחת.

אופיר פינס-פז: אם מישהו קיבל את זה בצורה לא נכונה, אני מתנצל.

זהבה גלאון: תאמין לי שהאישה שבאה אלי ממש לא היתה מבודחת, היא היתה עם דמעות בעיניים.

אופיר פינס-פז: אני מאמין לך, אבל עדיין אנחנו לא עושים חוקים על אישה שהיתה בדמעות בעיניים.

זהבה גלאון: אני מסכימה אתך, אבל זה לא מקרה בודד.

אופיר פינס-פז: יש כלים בחוק, כפי שאמר נציגו של משרד המשפטים, לטפל בבעיות מהסוג הזה.

זהבה גלאון: עובדה ש-50 שנה החוקים האלה לא עבדו.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת רביץ, בבקשה.

אברהם רביץ: ראשית כול, זה לא נורא שמדברים לפעמים על חוק בנימה מבודחת.

אברהם רביץ: החיים מבודחים.

אברהם רביץ: אני לא אדבר בנימה מבודחת, למרות שיש לי הרבה בדיחות על זה, כי זאת הצעת חוק של חברת כנסת, וצריך להתייחס בכבוד לעניין הזה.

בארי שור: אני לא מבין את העוול לאיזה צרכן שהלך לשדכן או שדכנית ולא קיבל את השירות.

בארי שור: אם הוא לא קיבל את השירות, יש תמיד בית-משפט.

בארי שור: אני מכיר הרבה מקרים ששדכנים הפסידו, והפסידו בגדול, בבית-משפט.

זהבה גלאון: אנשים מתביישים, לא נעים להם.

אברהם רביץ: השדכנות הוא מקצוע עתיק מאוד, ולכן יש להתייחס למסורת של המקצוע הזה.

אברהם רביץ: אני לא בקיא בדיוק בפעילות של המוסד הזה, שלא בציבור החרדי, אבל אני יודע שמאשימים תמיד את הציבור החרדי שמתחתנים בשידוכים, כאילו זה היה הדבר הנורא והחמור ביותר.

אברהם רביץ: נכון, אצלנו מתחתנים בשידוכים, כמעט כולם.

אברהם רביץ: רק השובבים שבחברה מוצאים את דרכם בעצמם, והם לא מספרים על כך.

אברהם רביץ: שואלים: מי היתה השדכנית?

אברהם רביץ: אז הם אומרים: ליבה דישדכנטע.

אברהם רביץ: ליבה זה גם שם וגם אהבה.

אברהם רביץ: הם מסתתרים מאחורי זה.

אברהם רביץ: אצלנו שידוך או שדכן זה לא מקצוע בכלל, זה חלק מחיי החברה, וגם אם משלמים במקרים רבים, ברוב המקרים לא משלמים, זה חלק מחיי החברה.

אברהם רביץ: למשל, ראש הישיבה משדך בחורים, הוא מרגיש את זה כחובה, כך גם רב וראשי קהילה.

אברהם רביץ: אמרתי בדיון הקודם שהיה בנושא השידוכים, חגי מירום, נדמה לי, הביא את הצעת החוק - - -

ירון לוינסון: רפי אלול, במסגרת הוועדה לפניות הציבור.

זהבה גלאון: זאת לא יוזמה מקורית שלנו.

אברהם רביץ: זה היה כבר בדיון, זה כבר עבר קריאה טרומית.

אופיר פינס-פז: גם הצעת החוק הזאת עברה קריאה טרומית.

אברהם רביץ: כשזה הגיע לדיון אמרתי באופן ציורי, שהשדכן, כל מה שהוא צריך שתהיה לו, לפי סיפורי עגנון ואחרים, זו קופסת טבק.

אברהם רביץ: הוא הולך ומרחרח טבק, ונותן לבחור קצת טבק להריח.

אברהם רביץ: זה היה חלק מההווי היהודי, כל הנושא של השידוכים.

אברהם רביץ: להכניס הווי יהודי למערכת חוקית, זה לא נראה לי.

זהבה גלאון: זה הדבר היחיד שהוכנס למערכת חוקית?

אופיר פינס-פז: אתה לא רואה בזה פגיעה בסטטוס-קוו הדתי?

אברהם רביץ: לא.

אברהם רביץ: אוי לו לשדכן אם הוא ירמה, אם הוא ישקר, לא אם הוא יגזים, כי כל שדכן מגזים, גם עם החוק הוא ימשיך להגזים.

אברהם רביץ: חייבים להגזים קצת, לקרב את הצדדים.

אברהם רביץ: מי שמגיש הצעת החוק יודע שזה לוחץ באיזה מקום.

אברהם רביץ: אבל, אם היה אפשר לבודד את זה, אני לא יודע איך, אני יושב וחושב על זה מאז שראיתי את הצעת החוק, חשבתי איך אני מבודד.

אברהם רביץ: מחד גיסא, חברי הכנסת גלאון והירשזון חושבים שיש צורך לתקן את זה; ומאידך גיסא, זו פגיעה בציבור שאני מייצג.

אברהם רביץ: זה דבר מכובד כזה, זה דבר שלא הולכים ללמוד, החכם שבבית-המדרש, שיושב, לא בכותל המזרח, אלא דווקא ליד התנור.

זהבה גלאון: גובים כסף בשדכנות?

אברהם רביץ: אני לא יודע אם רבים או לא גובים כסף, אבל אני חושב שהרוב לא גובים.

רות פרי: לא נכון, הם גובים.

אברהם רביץ: אני מכיר, אני חי בתוך חברה שכל היום עוסקת בשידוכים.

אברהם רביץ: לי יש בת אחת, אני לא חושב שאני צריך לשלם, אולי בגלל שהיא יפהפייה.

אברהם רביץ: אתם אולי יודעים יותר טוב.

זהבה גלאון: אדוני הרב, אם לא גובים כסף, זה לא בחוק, ברגע שגובים כסף על משהו, זה הופך את זה למקצוע.

אברהם רביץ: אני מדבר על אדם שעושה את זה יותר בקביעות, ואין לו משרד, כמובן.

אברהם רביץ: פלוני לפלונית, ואחר כך נותנים לו מתנה.

אברהם רביץ: זאת פגיעה בחברה המסורתית, ששם הכול מתנהל בשידוכים.

אופיר פינס-פז: עורכת-הדין ארבל אסטרחן, היועצת המשפטית של הוועדה, בבקשה.

ארבל אסטרחן: גם אנחנו רואים בעייתיות מאוד רבה בהצעת החוק, גם מהדברים שנאמרו כאן על-ידי חברת הכנסת גלאון.

ארבל אסטרחן: מדובר בעיקר בנושא של הגנה על הצרכנים, אנשים שנפגעו, אנשים תמימים שקיבלו שירות לא טוב והם מרגישים שנעשה להם עוול.

ארבל אסטרחן: בוודאי שכל צרכן, כשהוא מקבל שירות לא טוב והוא מרגיש שנעשה לו עוול חמור, הוא לוקח את זה לפעמים יותר אישית, פחות אישית, הנושא הוא בעייתי.

ארבל אסטרחן: אבל, מכאן ועד ללכת למשטר של רישוי ולהגביל מי יכול לעסוק במקצוע, יש מרחק רב, במיוחד שהיום חופש העיסוק נחשב לזכות חוקתית וצריך מאוד להיזהר כאשר פוגעים בו, וגם זה צריך לעשות בתנאי פסקת ההגבלה.

ארבל אסטרחן: ונראה שהצעת החוק הזאת אינה עומדת בתנאים המפורטים, לא מבחינת התכלית שבה ולא מבחינת המידתיות.

ארבל אסטרחן: נכון שיש חוקים שעוסקים ברישוי, אבל מדובר הרבה פעמים במקצועות רפואיים, כשמדובר בחיי אדם, רופאים, רוקחים, מובילי חומרים מסוכנים - מקצועות מעין אלה.

זהבה גלאון: מתווכי נדל"ן זה קשור לחיי אדם?

ארבל אסטרחן: אני מייד אתייחס לזה.

אברהם רביץ: שאלתי את האינסטלטור שלי אם יש לו רשיון?

ארבל אסטרחן: גם אדם שאינסטלטור נותן לו שירות רע, יכול להרגיש מאוד רע, ויכול להיות שיש הרבה מאוד אינסטלטורים רמאים, וזאת אולי בעיה כללית.

ארבל אסטרחן: נחייב אותם לעבור קורס וללמוד ולעבוד רק מגיל מסוים?

ארבל אסטרחן: זה נושא מאוד בעייתי.

ארבל אסטרחן: היות ומדובר בזכויות חוקתיות, אפשר להזכיר פה גם את חוק-יסוד כבוד האדם, שמעגן את זכות הקניין, שגם בו יכולה להיות פגיעה.

ארבל אסטרחן: אדם שהיה לו משרד לשידוכים, פתאום לא יעמוד בתנאים, אומרים לו: אתה לא יכול יותר להפעיל את המשרד שלך.

ארבל אסטרחן: לגבי הנושא של חוק המתווכים במקרקעין.

ארבל אסטרחן: ציין איל זנדברג שמשרד המשפטים טען ונתן חוות-דעת כתובה בזמנו ליושב-ראש ועדת החוקה, שהחוק אינו עומד בתנאי פסקת ההגבלה של חוק-יסוד: חופש העיסוק.

ארבל אסטרחן: ניסיתי לבדוק, בדברי ההסבר של הצעת החוק, איך הסבירו את החוק הזה לאור התנאים התקפים.

ארבל אסטרחן: אפשר לציין שהצעת החוק עלתה עוד לפני קיומו של חוק-יסוד: חופש העיסוק, אבל החקיקה שם התארכה, ובאותו מקרה דובר על כך, ואני קוראת מדברי ההסבר, ש"עם בוא גלי העלייה מברית-המועצות, נוצרה בעיה אמיתית, חלק גדול מהעולים אינם מכירים את המציאות הישראלית, אין להם כלים לשפוט ולהעריך את הנכס המוצע להם להשכרה, הם לא בקיאים בתנאים הנוגעים לרכישת דירות בישראל".

ארבל אסטרחן: דובר שם על כספים מאוד גדולים.

ארבל אסטרחן: כסף של דירה זה לא כמו כסף שאתה מקבל על שירות מאדם, 500-600 דולרים, אפילו 1,000 דולרים.

ארבל אסטרחן: לכן באותו מקרה, נוצר כנראה צורך מיוחד שחברי הכנסת סברו שהצעת החוק היא מידתית ועומדת בתנאי פסקת ההגבלה.

ארבל אסטרחן: נראה שפה הדברים האלה לא מתקיימים.

ארבל אסטרחן: אני רוצה להתייחס למה שאמר חבר הכנסת רביץ קצת בבדיחות.

ארבל אסטרחן: מדובר פה בפגיעה מאוד חמורה בתחרות.

ארבל אסטרחן: לא לאפשר לכל אדם לעסוק במקצוע הזה, כשלא נדרשת איזו מומחיות מיוחדת, זו בעיה מאוד חמורה.

ארבל אסטרחן: צריך לזכור שהחוק מדבר על כל מי שעושה את זה בתמורה, כשזה גם תמורה כספית.

ארבל אסטרחן: זאת אומרת, גם מי שמקבל מתנה בכל חתונה ולא מקבל כסף, נכנס לחוק הזה.

ארבל אסטרחן: באמת צריך לבחון האם יש דרך אחרת לפקח על האנשים שמפעילים משרדים כאלה.

ארבל אסטרחן: זה שחדשות לבקרים נפתחים משרדים, טוב מאוד, זה מגביר את התחרות.

ארבל אסטרחן: ואדם שהולך לנותן שירות, צריך לברר למי הוא הולך, לשאול אנשים, לבקש מהמשרד שייתן לו שמות של אנשים שהתחתנו דרכו, לבדוק שהוא הולך לנותן שירות טוב.

ארבל אסטרחן: אם רוצים לנסות לעשות איזו הסדרה, צריך ללכת לכיוון שהוצע על-ידי משרד המשפטים, לנושא של חוק הגנת הצרכן, כי מדובר פה בנושא שהוא פרופר צרכני.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: דוקטור יוסי ברג, היועץ המשפטי של המועצה הישראלית לצרכנות.

יוסי ברג: אנחנו בהחלט בעד הצעת החוק, בעד הסדרת הנושא בפתרון חקיקתי.

יוסי ברג: כל הנושא של השדכנות הוא תחום כאוב.

יוסי ברג: אנחנו מקבלים במועצה תלונות.

יוסי ברג: אתמול עברתי עליהן, ויש תיק מלא וגדוש.

יוסי ברג: אנחנו מנסים לעזור אחת לאחת, אבל אני בטוח, שעל כל אחד שפונה, יש עשרות, אולי עשרות רבות שלא פונים בגלל הבושה או אי-נעימות וכן הלאה.

יוסי ברג: מבחינת סכומים, התלונות שאנחנו מקבלים, דנות גם בתשלומים של אלפי שקלים.

יוסי ברג: יש גם שדכנים שלוקחים 10,000, וגם 20,000 שקלים לאדם--

אברהם רביץ: איך זה יתוקן עם רשיון, אדוני?

יוסי ברג: --כאשר חלק מהשדכנים לוקחים כסף גם בלי להבטיח תוצאה.

יוסי ברג: הם לוקחים 5,000 שקלים לשנה, חוזה לארבע שנים, 20,000 שקלים או סכומים שכאלה.

יוסי ברג: אלה סכומים שמקבילים בדיוק למה שנאמר כאן, סכומים שמקבילים לסכום שגובה מתווך מקרקעין בעד השירותים שלו.

רות פרי: אתה יודע מה ההוצאות של משרד כזה שנותן שירותים, שמחזיק יועצים?

רות פרי: הממוצע זה 1,500 דולר.

ראובן פרי: ככל שהקריטריונים יהיו חמורים יותר, יהיו פחות משרדים חובבניים.

רות פרי: אני מחזיקה שבע יועצות, חוקר פרטי, שתי מזכירות, ארבעה משרדים, פרסומים.

רות פרי: מי ישלם את זה?

רות פרי: ממשלת ישראל?

רות פרי: מי שבא ורוצה שירות פרטי, כמו שיש רופא פרטי, אז הוא הולך ומשלם כסף.

זהבה גלאון: אין לו טענה על כמה שאתם גובים, הוא מציין סדרי גודל.

יוסי ברג: מהתלונות אנחנו רואים תופעות.

יוסי ברג: ושוב, אנחנו לא יוצאים כנגד ציבור נותני שירותי השדכנות, יש הרבה כאלה שנותנים את השירותים היטב.

יוסי ברג: אבל, כשיש בעיה, מתעוררת הבעיה, יש בעיות של ניצול מצוקה, של הטעיה, של הפרות, של תנאים מקפחים בחוזים דרקוניים, בהחלט אפשר וצריך לנסות ולטפל בהם.

יוסי ברג: באופן כללי, מבחינה פרקטית, חלק גדול מהמקרים הם מקרים גבוליים, מקרים בעייתיים, שבהם יש בעיית הוכחה.

יוסי ברג: כלומר, אם אדם הולך לבית-המשפט, בית-המשפט אומר: הלכת למתווך, היית צריך לשאול עליו קודם.

יוסי ברג: כך שבהחלט יש צורך בהסדר חוקי בהגנה על הצרכנים.

יוסי ברג: ממה שאנחנו רואים אצל מתווכים במקרקעין, מבחינת התלונות שמגיעות עכשיו, סדרי גודל, כמויות, וגם האופי שלהן, אנחנו רואים שהחוק גרם לכך שקודם כול יש הרבה פחות, ומעבר לזה, גם כשיש בעיה והצרכן פונה, הרבה יותר קל לעזור לו.

יוסי ברג: פונים לרשמת המקרקעין, פונים לחוק, מסבירים לו למה הוא זכאי ולמה הוא לא זכאי.

יוסי ברג: גם במקרה שהועלה כאן לגבי מתנות, לגבי זכאי, לא זכאי, החוק לא אומר "לא יקבל אדם כסף".

יוסי ברג: אם רוצים לתת לאדם מתנה, שייתנו, בין אם הוא דתי, בין אם הוא ערבי, בין אם הוא חילוני.

יוסי ברג: כשאדם, לעומת זאת, יבוא וידרוש, ויגיד "אני זכאי לקבל את הכסף, אתה חייב לשלם לי", אפשר יהיה להגיד לו: אדוני, לא הבאת חתן, לא הבאת כלה, אינך זכאי להם.

איל זנדברג: כתוב "בתמורה".

יוסי ברג: מה האיסור?

איל זנדברג: תמורה, זה לא משנה מי שדורש, תמורה זו תמורה.

ראובן פרי: החוזים לא סטנדרטיים.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: עורכת-הדין ליאורה עופרי ממשרד העבודה והרווחה, בבקשה.

ליאורה עופרי: אנחנו, כמובן, מצטרפים לעמדת משרד המשפטים.

ליאורה עופרי: נוסף על כך, אנחנו מתנגדים לכך ששר העבודה והרווחה יהיה הממונה על החוק.

ליאורה עופרי: הנושא לא נוגע לאוכלוסיית היעד של המשרד, לא בתחום הרווחה ולא בתחום העבודה, אין למשרד את ההתמחויות המיוחדות בתחום המשרד, אין לנו מפקחים, אין לנו תקציב לצורך העניין הזה.

ליאורה עופרי: מאחר והנושא הוא הגנת הצרכן, ויש כבר ממונה על הגנת הצרכן - - -

אופיר פינס-פז: תהיה הסכמה ששר העבודה והרווחה לא יהיה אחראי על החוק הזה.

זהבה גלאון: אין לנו מחלוקת.

ליאורה עופרי: לגוף הצעת החוק.

ליאורה עופרי: בסעיף 10, יש כותרת סעיף "איסור העסקה", וכתוב "אדם לא יעסיק אדם אחר במתן שירותי שידוכים, אלא אם כן המועסק הוא בעל רשיון לפי חוק זה; סעיף זה לא יחול לגבי העסקת אדם בתפקיד מנהלי".

ליאורה עופרי: אם פה, המטרה היא להבחין בין עובד העוסק במתן השידוכים לעומת עובד בעבודה אדמיניסטרטיבית, אפשר למחוק את הסעיף ולעגן אותו בדרך אחרת, או בהגדרת שירותי השידוכים, ושם להוציא כל פעולה מינהלית, שהיא לא שירות שידוכים, או בתנאים לקבלת הרשיון, שאדם לא יקבל רשיון אם הוא מעסיק אדם ללא רשיון.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: עורך-הדין לוינסון, הרשות להגנת הצרכן.

ירון לוינסון: בהמשך לדבריו של עורך-הדין ברג.

ירון לוינסון: קודם כול, הצעת החוק לא מושלמת, וצריך לעשות הרבה שינויים, אבל, בגדול, המצב של היום הרבה יותר חמור מאשר אי-שלמותה של הצעת החוק.

ירון לוינסון: אנחנו מקבלים, ברשות, פעם בשבוע תלונה בנושא הזה, וכשכבר מגיעים אלינו בתלונות זה לא כולם, מעטים מעיזים להתלונן בכלל לגוף ציבורי.

ירון לוינסון: הנושא פרוץ לחלוטין, הוא תרתי משמע פרוץ.

ירון לוינסון: יש היום עשרות מתווכים, לוקחים סכומי עתק, מבטיחים הבטחות שווא; החוזים, אמרתם שהם לא אחידים, הם אחידים ומקפחים, לא עומדים בשום מבחן של בית-משפט.

ראובן פרי: אתה אומר שיש קרטל של המשרדים?

ירון לוינסון: לא אמרתי שיש קרטל, זה שהחוזים אחידים, זה לא אומר שזה קרטל.

ירון לוינסון: אין שום קשר.

ירון לוינסון: החוזים מקפחים, חד-צדדיים, יש משרדים שלוקחים את התמורה בתחילה, ואחרי כמה זמן אין החזרה, לא ניתן לביטול, 50% קנס.

ירון לוינסון: דברים שלא ייאמנו, רק מי שרואה את זה, יכול להאמין שאכן כך הדבר.

ירון לוינסון: התלונות מסתיימות בזה שאנחנו פונים לגוף המשדכים, מקבלים את התגובה, רואים את התגובה, שהיא, כמובן, לא מספקת, ובשלב זה מפנים לבית-המשפט.

ירון לוינסון: אפרופו חוק הגנת הצרכן, ברגע זה אנשים הולכים אחורה, סופגים את ההפסד שהוא אלפי שקלים, ולא מוכנים לגשת.

אופיר פינס-פז: מה תעשה?

ירון לוינסון: נכון שבחוק הגנת הצרכן יש סעיף של ניצול מצוקה וכן הלאה, אבל אי-אפשר על החוק הזה להלביש את כל הבעיות שיש, החוק לא פותר את העניין, פה יש הרבה יותר מניצול מצוקה.

ירון לוינסון: וצריך להסדיר את זה.

איל זנדברג: אתה יכול להיות יותר קונקרטי, להצביע איזה סעדים מופיעים כאן שלא מופיעים בחוק הגנת הצרכן או בדינים הכלליים?

ירון לוינסון: תשלום מראש.

ירון לוינסון: מה פתאום לחייב אדם לשלם תשלום מראש על תמורה שהוא עוד לא קיבל?

ירון לוינסון: או, למשל, ביטול עסקה.

ירון לוינסון: כל הדברים האלה לא חלים על החוק הזה.

אברהם רביץ: מוכרים דירות על הנייר, זה לא תשלום מראש?

איל זנדברג: מה זה ייחודי לתחום השדכנות?

איל זנדברג: אדם הולך לקנות מחשב, יכול להיות שהוא משלם לפעמים יותר, או קונה מכונית.

איל זנדברג: הוא יכול לשלם הרבה יותר כסף, לשלם מראש, והוא לא יודע מה הוא יקבל.

איל זנדברג: מה הייחוד לתחום השדכנות שמצדיק חוק?

ירון לוינסון: תחום השדכנות זה תחום שלא מוסדר לחלוטין.

ירון לוינסון: יש מעשי הטעיה רבים יותר מאשר בהרבה תחומים אחרים.

ירון לוינסון: אם נבנה על זה שהצרכנים יתלוננו, לא נגיע לפתרון של המצב.

ירון לוינסון: עדיף להסדיר את השוק, ואז יהיו פחות תלונות, כמו בחוק המתווכים.

ירון לוינסון: הדרך צריכה להיות ההפך.

ירון לוינסון: זה שתבנה על כך שיתלוננו ויגישו תביעות לבית-משפט, כמו שנאמר פה, יודעים מה קורה בבית-משפט, יש בעיה של הוכחה, יש בעיות של ניצול מצוקה.

ירון לוינסון: כשהוא בא להשתדך הוא כבר במצוקה, הוא מראש נתון בבעיה.

ירון לוינסון: אין ממדים אובייקטיבים לשופט.

ירון לוינסון: יש לו בעיה להתמודד עם התופעות האלה.

איל זנדברג: גם לשיטתכם יצטרכו לפתור את זה איכשהו.

איל זנדברג: מי יכריע?

איל זנדברג: הרשם יכריע הכול?

אברהם רביץ: בחוק המתווכים, למשל, צריך שלמתווך יהיה ידע בחוקי הבנייה?

אברהם רביץ: איזה ידע צריך להיות לו פה?

ירון לוינסון: אני מסכים שיש כאן בעיה, צריך לשפר את הצעת החוק, אבל המצב היום הרבה יותר גרוע.

אופיר פינס-פז: המצב היום, מבחינת הצרכנים, הוא בלתי נסבל.

רות פרי: מר רביץ, השדכנים הדתיים גובים כסף.

רות פרי: הם לוקחים סכום סמלי, גם אלה שעובדים בבית.

רות פרי: אני עובדת אתם ואני יודעת.

אופיר פינס-פז: מה הסכום הסמלי שהם לוקחים?

רות פרי: של 200 דולר, 300 דולר.

רות פרי: אין להם פרסומים, הם עוברים מפה לאוזן, מבית לבית.

אופיר פינס-פז: הסכום הוא עם מע"מ או לפני מע"מ?

רות פרי: הם לא משלמים אגורה.

רות פרי: שום מס-הכנסה הם לא משלמים.

אברהם רביץ: למה את אומרת "הם"?

אברהם רביץ: אסור להגיד "הם".

רות פרי: שיהיה להם לבריאות, ודרך אגב, כתוב בתורה שצריך לשלם.

אברהם רביץ: לא שיהיה להם לבריאות, אם הם לא משלמים, הם לא בסדר.

אברהם רביץ: כנראה שיש כאלה שלא משלמים.

רות פרי: אולי.

רות פרי: יש כאלה שלא משלמים.

רות פרי: לגבי הצלחה, הם גובים לפחות 1,000 דולר ומעלה, עד 5,000 דולר, ואלה אנשים שעובדים בבית.

רות פרי: זה בדוק.

רות פרי: אני מכירה אותם.

רות פרי: מי שמשלם להם זה בסדר, זה לא פשע.

רות פרי: כתוב בתורה, מר רביץ יגיד לכם, שצריך לשלם עבור שידוך.

אברהם רביץ: צריך לשלם.

אופיר פינס-פז: לא לשלם מס-הכנסה זה פשע במדינת ישראל.

רות פרי: יש פה אנשים מאוד נחמדים שלא מבינים בנושא הזה של השידוכים, ואני מציעה לכל אלה שרוצים לחוקק חוק, ואני בעד חוק, נלחמתי על זה הרבה מאוד שנים, והגיע הזמן שזה יקרה, אבל אתם צריכים לדעת את העבודה מההתחלה ועד הסוף, אחרת לא יהיה טוב.

רות פרי: אם אתה בא ואומר: למה גובים את הכסף בהתחלה?

רות פרי: חייבים לגבות חלק בהתחלה, ממה אני אעבוד?

רות פרי: איך אני אתן את השירות?

רות פרי: זה שירות, זה כמו שירות פסיכולוגי.

ירון לוינסון: אם אחרי חודשיים רוצים להפסיק?

רות פרי: מפסיקים.

ירון לוינסון: מחזירים את הכסף?

רות פרי: רוב הכסף מחזירים, זה מעוגן בחוק.

ירון לוינסון: אני מכיר את החוזים שלכם.

רות פרי: את החוזה שלי אתה לא מכיר, אתה כמעט ולא מגיע.

ירון לוינסון: מכיר.

ירון לוינסון: גם שלכם מגיע.

רות פרי: אני רוצה להגיע לאלה שהגיעו אליכם, ואני רוצה לספר לך מה זה נקרא בן-אדם לא מרוצה משירות.

רות פרי: אני לא מוכרת לא תפוחי-אדמה ולא רהיטים.

רות פרי: בא אדם, ורוב האנשים הם אקדמאים, אנשי עסקים ואנשים מאוד עסוקים, שהדרישות שלהם מאוד גבוהות.

אברהם רביץ: מה קרה לאקדמאים שלא מוצאים בחורה?

אברהם רביץ: כולם עוסקים עם אקדמאים...

רות פרי: אתה צוחק.

ראובן פרי: ירון לוינסון, אתה הצגת את כל המסכנים והנדכאים, הצגת ניצול של מצוקות.

ירון לוינסון: מצוקה לא קשורה בכלל למסכנות, גם לאקדמאי יש מצוקה בנושא הזה.

רות פרי: הייתי מזמינה אותך אלי למשרד, במסגרת הסודית, ואתה תרים גבה.

רות פרי: גם מהכנסת יש לי אנשים.

רות פרי: אנשים שעובדים פה, במסגרת הכנסת, גם בטלפון הם לא מסוגלים לדבר, רק תבין כמה שהם עסוקים.

רות פרי: הם גם רוצים להתחתן, יש להם החיים האישיים שלהם, ויש להם הדרישות שלהם.

רות פרי: הם מתפנים רק ב-11:00 בלילה לדבר אתנו מה הם רוצים להכיר, ועד שהם פוגשים את הבחורה, זה לוקח הרבה זמן.

רות פרי: אלה אנשים שכן צריכים שיכירו להם.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להבין, חברי כנסת שמכהנים פונים אליכם?

רות פרי: עזוב, אנשים שקשורים לכנסת, אנשים ברמה, אקדמאים.

רות פרי: אני לא אומר שמות, יש כאן אלפי אנשים שעובדים.

רות פרי: הסטיגמה, ואני רואה שהסטיגמה גם בכנסת, שמי שהולך לשדכן זה בן-אדם דפוק ומסכן.

אופיר פינס-פז: חס וחלילה.

רות פרי: אתה אומר עכשיו "חס-וחלילה", אבל זה לא נכון.

ראובן פרי: כך חברי המלומד הציג את זה.

ראובן פרי: הוא אמר: הנדכאים וניצול המצוקות.

רות פרי: מה זה משרד היכרויות מכובד, שמכבד את עצמו?

רות פרי: אני אתחיל קודם כול עם אלה שנפתחים ונסגרים, והם רוצים לעשות כסף קל.

רות פרי: הם מקלקלים, וזה מעיב על כל המשרדים, ופה באמת צריך לחוקק חוק.

רות פרי: אני בעד.

רות פרי: אני הראשונה שאבוא ללחוץ לך את היד.

רות פרי: אבל צריך לחשוב על שני הצדדים, גם על המשרד.

רות פרי: תדע לך, שיש הרבה אנשים שהם פשוט רמאים, הם מנצלים את המשרד, מתחתנים דרך המשרד, ולא רוצים לשלם כסף, למרות שיש להם חוזה, ואנחנו תובעים אותם.

רות פרי: אני יכולה להראות לך תביעות שאני תובעת, ואני לא עושה את זה בשמחה, אני עושה את זה בכאב כפול, כי הייתי בסדר, וזאת התודה רבה שהם נותנים לי, וזה קורה להרבה מאוד משרדים.

איל זנדברג: מטרת החוק היא להגן על משרדי השידוכים או על הצרכנים?

אופיר פינס-פז: גם וגם.

רות פרי: למה לא?

ראובן פרי: המטרה היא משותפת: גם על הצרכן וגם על המשרד.

רות פרי: הכסף שלי הוא לכפרות?

רות פרי: למה?

רות פרי: מרגע שפותחים את המשרד ועד לרגע שאנשים מתחתנים יוצא המון כסף.

רות פרי: יש הוצאות של אלפי שקלים.

רות פרי: פרסומים, אף אחד לא משלם לנו, זה לא פרסום שכתוב בו שלי קוראים רות פרי, ואני בעלת משרד היכרויות ויש לי בעל וילדים, זה לא מעניין אף אחד, אני שמה מודעות כדי שייכנסו - - -

אופיר פינס-פז: למה את מעסיקה חוקר פרטי?

רות פרי: חוק פרטי בודק שלא יהיה עבר פלילי לפונים.

אופיר פינס-פז: אנשים יודעים שחוקרים אותם?

רות פרי: ודאי, זה כתוב בחוזה שהוא מוותר על סודיות.

רות פרי: אני חייבת לעשות זאת, אני לא יודעת מי האנשים.

רות פרי: דווקא אנשים מאוד מרוצים מכך.

רות פרי: אני ישנה טוב בלילה והם ישנים טוב בלילה.

רות פרי: אני מבקשת אישור רפואי מכל אחד, כי הכול אפשר לעשות, אבל עניין הבריאות אף אחד לא יכול לבדוק.

רות פרי: אני מבקשת אישור רפואי שאדם בריא ואין בעיות.

אברהם רביץ: לאדם חולה אסור להתחתן?

רות פרי: אני אסדר לו מי שירצה אותו.

רות פרי: אני צריכה לספר לבחורה את מי אני מציעה לה.

רות פרי: אם לאדם יש לו מחלת אפילפסיה, שזאת מחלה שהרבה נרתעים ממנה, אם קיבלתי את הבחור או הבחורה, אני צריכה להגיד לצד השני?

אברהם רביץ: לא בפעם הראשונה.

ראובן פרי: הצעת החוק הציגה קריטריונים חלביים לגבי מי רשאי לעסוק או לפתוח משרד וכן הלאה.

ראובן פרי: ככל שנחמיר את הקריטריונים, יהיו פחות משרדים שעושים את הפויילעשטיקים, שפוגעים באנשים, ואז יהיו פחות תלונות ופחות בעיות.

איל זנדברג: תהיה פחות תחרות.

אופיר פינס-פז: אם נחליט בהצעת החוק שרק מי ששם המשפחה שלו פרי יכול להיות שדכן, זה יהיה הכי טוב.

ראובן פרי: עזוב את זה.

ראובן פרי: גברת גלאון, אני חושב שהקריטריונים פה לא מספיק קשוחים.

ראובן פרי: הם כלליים, סימפתיים אפילו.

רות פרי: העניין של ההוצאות והגבייה של הכספים.

רות פרי: אני לא יכולה לעבוד לבד, אם יש לי אלפי אנשים, אני צריכה לתת שירות, זה שירות אישי.

רות פרי: אני לוקחת יועצות שהן פסיכולוגיות, הן עובדות משמרות.

רות פרי: הן לא יקבלו משכורת?

רות פרי: יש עלות.

אופיר פינס-פז: ברור שלמשרד היכרויות או שידוכים יש הוצאות.

רות פרי: אנחנו לא מכריחים שום אדם לבוא אלינו.

רות פרי: יש פרסום, ושומעים מפה לאוזן, מי שרוצה בא.

רות פרי: כל אחד יכול לקנות בגדים היכן שהוא רוצה, לאכול היכן שהוא רוצה, ופה אותו דבר.

בארי שור: יש פה נציגה ממשרד העבודה והרווחה.

בארי שור: בסעיף 5(א)(3).

בארי שור: את יכולה להגיד לנו מה תוכן ההשתלמות?

זהבה גלאון: היא נגד זה שזה יהיה בחסות משרד העבודה והרווחה, אז היא לא יכולה להגיד לך.

בארי שור: אז אני פונה ליושב-ראש ושואל: מה המשמעות של הסעיף, מה יהיה בקורסים להשתלמות?

בארי שור: מי רשאי לעסוק כשדכן?

אופיר פינס-פז: תשאל את מציעת החוק.

איל זנדברג: אם המשרדים שואלים מה יהיה בסעיף הזה, מי יודע לתת את התשובה?

אברהם רביץ: זה יכול להיות כמו בלשכת רואי החשבון.

אברהם רביץ: אתם תבנו את השאלון, אתם תלמדו, ולא יהיו שדכנים אחריכם, והכול יהיה בסדר...

בארי שור: בקשר לסעיף 5, אני לא רואה שום התייחסות בנוגע למי שמפרסם את עצמו או מתעסק כשדכן, שהוא חייב במס-הכנסה או מס ערך מוסף.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה להעיר מספר הערות.

זהבה גלאון: אין ספק, וזה בלשון המעטה, שהצעת החוק לא מושלמת, ושהיא בעייתית, ושיש בה הרבה לקונות, ואולי יש בה דברים מיותרים ויש בה דברים חסרים.

זהבה גלאון: זה לא עומד כהוא זה מול הצורך לעגן בחקיקה או להסדיר את כל העסק של שידוכים בחקיקה, למען שני טעמים: האחד, למען הגנת הצרכן, לצורך זה אדם שנזקק לשידוך, וגם להגן על משרדי השידוכים.

זהבה גלאון: אני רואה את שני הטעמים כשווים.

זהבה גלאון: אמרה עורכת-הדין ארבל אסטרחן שיש כאן

זהבה גלאון: פגיעה בחוק-יסוד: חופש העיסוק ובחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

זהבה גלאון: אני אומרת, במצבים האלה, שצריך לאזן, ושואלת: מה עם כבוד האדם של אותו צרכן שנזקק למשרד של נותני שירותי שידוכים?

זהבה גלאון: יש צורך באיזון.

זהבה גלאון: מכיוון שאני רואה שיש כאן לקונות גדולות, אבל זה לא משנה את דעתי כהוא זה, שהנושא מצריך עיבוד כלשהו, בחקיקה נפרדת, לא בחוק הגנת הצרכן, הייתי רוצה להציע לעשות עבודה משותפת עם היועצת המשפטית, יחד עם היועצים המשפטיים, לנסות להגיע לאיזו חקיקה שכמובן תיתן מענה, גם לעמדת משרד המשפטים, גם לעמדת היועצת המשפטית של הוועדה.

זהבה גלאון: אם נצליח לעשות משהו כזה - מה טוב, אם לא - לא נעשה משהו שעומד בניגוד לחוק-יסוד: חופש העיסוק, הרי אין לי עניין לפגוע בדברים חוקתיים.

אופיר פינס-פז: אנחנו יודעים היכן אנחנו עומדים בשלב הזה.

אופיר פינס-פז: מצד אחד, הנושא פרוץ, והוא פרוץ בצורה שלא מניחה גם את דעתי.

אופיר פינס-פז: אני בטוח שיותר מדי אנשים נפגעים מהעניין הזה.

אופיר פינס-פז: יותר מדי אנשים נפגעים מהעניין הזה, ולא רק משום שהם לא הצליחו להשתדך, שזה יכול לקרות, אי-אפשר תמיד לשדך כל אדם, אני לא מדבר על הצד הזה, אני מדבר על כך שהם נפגעו מהפרוצדורה, מההליך ומההתנהלות, והם לא מרגישים מוגנים, אלא אם הם הולכים לבית-משפט, וזה נושא שיש אנשים שמתביישים ללכת אתו לבית-משפט, הם אומרים כפרה על הכסף וכן הלאה.

אופיר פינס-פז: מצד שני, הסדרת העניין בצורה הזאת כנראה בלתי-אפשרית.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת רביץ הוא חבר קבוע בוועדה ויודע שמאז שאני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מאוד עקבי בהתייחסות שלי לחוקי-היסוד.

אופיר פינס-פז: בשבוע שעבר היתה הצעת חוק שהציעה לשלול גמלה ממשפחות של מתאבדים, מילדים של מתאבדים, וקיבלנו חוות-דעת שהעניין הזה סותר חוקי-יסוד, שזה בלתי-אפשרי - אגב, חבר הכנסת הירשזון, שהציע את הצעת החוק, קיבל את זה - ואמרתי: ועדת חוקה לא תחוקק נגד חוקי-יסוד במדינה הזאת, לא כשאני יושב-ראש, נקודה.

אופיר פינס-פז: אבל אפשר לטפל בעניין הזה לא דרך קונפרונטציה כל כך ישירה מול חוקי-היסוד, אלא או דרך חוק הגנת הצרכן או בווריאציה אחרת.

אופיר פינס-פז: משהו צריך להיעשות ברמת חקיקה, ולכן אני מקבל את ההצעה של חברת הכנסת גלאון.

אופיר פינס-פז: היא תשב, בשיתוף עם ארבל אסטרחן ועם איל זנדברג ועם החברים, גם מההסתדרות וגם מהמועצה הישראלית לצרכנות.

אופיר פינס-פז: אם תצליחו לגבש את הצעת החוק הזאת בצורה שאפשר יהיה לקדם אותה, שלא תעמוד בסתירה, מצד אחד, לחוקי-יסוד, ומצד שני תיתן מענה אמיתי שאפשר יהיה לעשות בו שימוש, לא דבר שאי-אפשר יהיה להפעיל אותו, אלא שיהיו לו קצת שיניים, אדרבה ואדרבה, נביא את זה לכאן.

אופיר פינס-פז: אם זה לא יצליח, זה לא יצליח.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: הישיבה נעולה.