ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 15, פרוטוקול מספר 209, 2000-11-22 10:00

אמנון רובינשטיין: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אמנון רובינשטיין: על סדר-היום: המשך הדיון בתקנות הגנת הפרטיות (אגרות), התש"ס-2000.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להניח על השולחן את הסקירה ההשוואתית שעשה עוזר מחקר לוועדה, גדי חנניה, ואני רוצה לשבח את המחקר הזה, הוא מאוד מאלף ומעניין.

אמנון רובינשטיין: הוא סוקר ומשווה הטלת אגרות רישום על מאגרי מידע במדינות השונות.

אמנון רובינשטיין: אני אבקש ממנו, לאחר מכן, לומר כמה מילים על המסקנות שלו במחקר ההשוואתי הזה.

אמנון רובינשטיין: ביקשנו כמה שינויים בנוסח התקנות שהוגשו לנו בישיבה הקודמת, עברתי על התקנות, ובקשותינו נמלאו.

אמנון רובינשטיין: לישיבה הזאת הזמנו את יו"ר מועצת ל.ה.ב., בטעות לא הזמנו אותך לישיבה הקודמת, לכן נשמע אותך תחילה.

אמנון רובינשטיין: מה עמדת ארגוני העצמאים בעניין הזה?

יהודה טלמון: למעשה התקנות הן פועל יוצא של ההגדרה של מאגר בחוק.

יהודה טלמון: אני עובר לסעיף 8 בחוק, שמדבר על מי הוא בעל מאגר מידע החייב ברישום: תת סעיף 8(ג)(1) מדבר על מספר האנשים, שמידע עליהם נמצא במאגר, שעולה על 10,000 איש.

יהודה טלמון: בפן הזה אני לא רואה בעיה להחיל את חובת הרישום, ולשלם את האגרה.

יהודה טלמון: הבעיה מתמקדת במה שמוגדר כמאגר מידע רגיש.

יהודה טלמון: לאחר מכן מדובר בתת-סעיף (3), "המאגר כולל מידע על אנשים, והמידע לא נמסר על-ידיהם, מטעמם או בהסכמתם למאגר הזה", גם בכך אני לא רואה כל בעיה, גם בתת-סעיף (4) אני לא רואה בעיה, "המאגר הוא של גוף ציבורי, כהגדרתו בסעיף 23".

אמנון רובינשטיין: אנחנו לא עוסקים בחוק כרגע.

יהודה טלמון: ההגדרות משליכות על הקביעה.

יהודה טלמון: ההחמצה היא דווקא בקטגוריה האחרונה, המאגר משמש לשירותי דיוור ישיר, כאמור בסעיף 17(ג).

יהודה טלמון: אלה האנשים שמתפרנסים ממאגר מידע, ועל האנשים האלה היה ראוי ונכון להטיל אגרה ראויה, לא אגרה של 200 ש"ח.

יהודה טלמון: אלה אנשים שפרנסתם היא על מאגרי מידע, ומהאנשים האלה אפשר היה לגבות אגרה מכובדת לטעמנו.

יהודה טלמון: אנחנו חוזרים להגדרה של מאגר מידע רגיש.

יהודה טלמון: למעשה, הוא כולל לא מעט בעלי מקצוע חופשי.

אמנון רובינשטיין: רופאים.

יוספה טפירו: רופאים, עורכי-דין, יועצי מס, רואי חשבון.

יהודה טלמון: לפי ההגדרה, שהיא די רחבה, נכלל כמעט כל בעל מקצועי חופשי, אבל בצורה מאוד בולטת רופאים, עורכי דין ורואי חשבון.

אמנון רובינשטיין: לפי ההצעה החדשה, מעל 500.

אמנון רובינשטיין: אדם שיש לו פחות מ-500 רשומות לא משלם אגרה תקופתית.

יוספה טפירו: עשינו הנחה משמעותית, כמעט עד כדי פטור דה-פקטו ותשלום דה-יורה, משום שאין כמעט עצמאי שיש לו ביום התשלום, וניתן יהיה להוכיח שיש לו ביום התשלום, 500 לקוחות, וזה 500 רשומות.

אמנון רובינשטיין: יש הבדל בין לקוחות ורשומות.

דלית דרור: רשומות, כי גם אם יש לו לקוחות עבר, הם אצלו במאגר.

אמנון רובינשטיין: כמה אנשים, לפי ההשערה שלכם, יש להם מעל 500 רשומות?

יוספה טפירו: מעט מאוד.

אמנון רובינשטיין: יהודה טלמון, מה ההערכה שלך?

יהודה טלמון: כל עורך-דין ממוצע אחרי מספר שנים צובר כ-500 לקוחות, כך גם כל רואה-חשבון ממוצע.

יהודה טלמון: יש 23,000 עורכי-דין.

יוספה טפירו: ישבתי עם לשכת עורכי-הדין, וישבתי עם ראשי הסתדרות הרופאים, ועם כולם הגעתי להסכמה עקרונית.

יוספה טפירו: לפעמים נכללים כולם, כמו רופאים, ולפעמים - מקצתם, כמו, למשל, עורכי-דין.

יוספה טפירו: לא כל עורך-דין חייב להירשם, לא כל עורך-דין נופל בקטגוריות של מידע רגיש, אבל אותו עורך-דין שמייצג מעמד אישי, נזיקין, מס-הכנסה, ויש לו זיקה לצד כלכלי, או צד רגיש של לקוח, גם הלשכה עצמה לא חלקה על חובת הרישום.

יהודה טלמון: לאיזה עורך-דין יש מידע רגיש ולאיזה עורך-דין אין מידע רגיש, קשה לדעת.

יהודה טלמון: מעבר לזה, אני צריך לבדוק, מבין כל הלקוחות שלי, אם יש לי 500 לקוחות בעלי מידע רגיש, וזה לא פשוט.

יהודה טלמון: הבוקר ראיתי את הסקירה ההשוואתית, והיא די מאלפת.

יהודה טלמון: עולה ממנה דבר ברור, שאין בשום מדינה אגרה תקופתית, יש רק אגרת רישום.

יהודה טלמון: את המדינה פטרתם מתשלום אגרה, כשהמדינה היא בעלת המאגרים הכי גדולים, בעלת מאגרי המידע הרגיש הכי גדולים ובעלת הסיכון הכי רב לדליפת מידע.

יהודה טלמון: בסופו של דבר, לעורכי-דין ולרופאים יש ממילא חיסיון, ומי שעובר עבירה, ודולף ממנו מידע, עובר עבירה חמורה מאוד, עד כדי אובדן הרשיון.

יהודה טלמון: דהיינו, האגרה היא לא המנגנון שבא לשמור על הימנעות או על הביקורת של דליפת מידע, יש לנו מנגנונים הרבה יותר חזקים בנושא הזה.

יהודה טלמון: לכן, למה צריך לגבות מהם כסף נוסף לכל החובות שיש עליהם ממילא?

דלית דרור: במדינה זה עובר מכיס לכיס.

אמנון רובינשטיין: המדינה פטורה על-פי החוק.

יוספה טפירו: לא, החוק חל עליה, זאת אומרת, שכל החבויות שעליהם דיבר האדון הנכבד קיימות, והמדינה מחויבת להן.

יהודה טלמון: זה נכון מה שאמנון רובינשטיין אומר, המדינה ממילא היתה פטורה על-פי חוק, גם אם לא הייתם כותבים את זה.

אמנון רובינשטיין: גדי חנניה, עלתה כאן טענה שתשלום תקופתי לא נמצא בשום מדינה.

גדי חנניה: אני אביא את אירלנד, למשל, כדוגמה.

גדי חנניה: שם מוטלת חובת רישום, והאגרה בעצם חלה על כל מי שחלה עליו חובת הרישום.

גדי חנניה: יש אגרת רישום ראשונית, והם מבחינים בין מספר סוגי רישומים.

גדי חנניה: מלבד הרישום הראשוני, יש עניין של חידוש הרישום, דהיינו, כל שנה, ברגע שפג תוקפו של הרישום, חייבים בחידושו של הרישום בתום השנה.

גדי חנניה: הרישום הראשוני לא תופס, והוא פג, כך שכל שנה ושנה יש תשלום נוסף.

אמנון רובינשטיין: מה הסכום שם?

גדי חנניה: 100 פאונד.

גדי חנניה: זה נכון לשנת 1994, מאז לא חל שינוי.

אמנון רובינשטיין: 100 פאונד זה בערך 80 דולר.

אמנון רובינשטיין: מה המצב באנגליה?

גדי חנניה: יש אגרה ראשונית, שהיא אגרה מנדטורית, בשווי של 35 פאונד.

קולט אביטל: ואין חידוש.

שאול יהלום: הטענה היא על גובה האגרה?

אמנון רובינשטיין: על התקופתיות שלה.

יהודה טלמון: אנחנו יכולים לחיות עם אגרת הרישום, אבל האגרה התקופתית לא הוגנת, זו בכל זאת הכבדה.

יהודה טלמון: הבעיה מתמקדת על מה שמוגדר מידע רגיש.

יהודה טלמון: מידע רגיש, באופן טבעי, מצוי אצל עורכי-דין רואי חשבון ורופאים.

אמנון רובינשטיין: ובעל 500 רשומות.

יהודה טלמון: אני צריך עכשיו לבדוק אצלי אם יש לי 500 לקוחות עם מידע רגיש או שאין לי 500 לקוחות עם מידע רגיש.

דלית דרור: מאגר שיש בו מידע רגיש, ויש בו 500 רשומות.

יהודה טלמון: באופן אוטומטי חלה עלי החובה, ואני ממילא כפוף לחוקי חיסיון מאוד חזקים, ונוסף לכך אני צריך לשלם למדינה אגרה.

אמנון רובינשטיין: על דמי הרישום, אין חילוקי דעות.

אמנון רובינשטיין: דווקא יושב-ראש ל.ה.ב.

אמנון רובינשטיין: העלה, שאנשי הדיוור הישיר היו צריכים לשלם יותר, מפני שזאת פרנסתם.

אמנון רובינשטיין: משרד המשפטים בא לקראת הביקורת שלנו.

אמנון רובינשטיין: קודם כול, הוא הוריד את האגרה; דבר שני, הוא קבע מידע רגיש, מעל 500.

אמנון רובינשטיין: זאת אומרת, לא כל אחד, לא רופא שיש לו עשרה פציינטים.

יהודה טלמון: איך זה ייאכף?

אמנון רובינשטיין: על זה יוספה טפירו תענה.

אמנון רובינשטיין: שאול יהלום, מה דעתך?

שאול יהלום: יש משהו בטענות.

יוספה טפירו: מבחינת האכיפה של 500 הרשומות, אין ספק שאנחנו נעבוד על סמך יחסי האמון שבין המדינה לבין אותם אנשי מקצוע חופשי, והם אלה שיקבעו למעשה אם להצהיר.

יוספה טפירו: הנחת העבודה היא, שהם ייתנו הצהרה נכונה על מספר הרשומות שלהם.

יוספה טפירו: הם יכולים לעשות לעצמם את ההבחנה בין לקוח לשעבר ולקוח חי, כי לא כל הלקוחות כל השנים לקוחות.

יוספה טפירו: כשמגיעים למצב שביום התשלום יש 500 רשומות חיות, זו פרקטיקה עצמאית משגשגת, אני מאחלת זאת לכולנו, ונדמה לי שעבור פרקטיקה כזאת, בהיקף כזה, האגרה התקופתית היא מינימלית, ועשינו הרבה צדק עם אותם סקטורים של פחות מ-500 רשומות, שגם להם יש פרקטיקה לא מבוטלת, והם פטורים.

יהודה טלמון: איך אפשר לעשות את ההבחנה בין רשומות חיות לרשומות אחרות?

יהודה טלמון: אם היה לי לקוח לפני חמש שנים והוא נתן לי את הפרטים על הרכוש שלו, זה נמצא אצלי, גמרנו.

יוספה טפירו: התקנה מנוסחת באופן שהיא מציינת רק את העובדה שמדובר על רשומות.

יוספה טפירו: אין הגדרה למונח הזה, לא בחוק ולא בתקנות.

יוספה טפירו: לא מדובר על פרקטיקה שהיתה לפני עשר שנים ותשלום על-פי מה שהיה לפני עשר שנים, אלא על תשלום בזמן אמת.

יוספה טפירו: מדובר על הפרקטיקות הגדולות, המשגשגות, שמרוויחות עשרות אלפי שקלים, ולא על הפרקטיקות הקטנות.

יהודה טלמון: כתוב "שיש בו מידע רגיש ושמספר האנשים שמידע עליהם נמצא במאגר עולה על 500".

יהודה טלמון: הלקוח שהיה לי לפני 20 שנה, נמצא אצלי במאגר.

יוספה טפירו: התיק שלו בארכיב.

יהודה טלמון: הוא רשום אצלי במחשב.

יהודה טלמון: יש לי מחשב עם רשימת כל הלקוחות, עם הרשומה, עם הפרטים שלו, הכול בפנים, אני לא מוחק את זה.

יהודה טלמון: דרך אגב, יש לי גם חובה לשמור את הפרטים, מכוח התקנות הפנימיות שלנו, במקרים מסוימים שבע שנים, ובתיקי נדל"ן ואחרים - 20 שנה.

יהודה טלמון: אני מחויב על-פי חוק אחר לשמור את הפרטים, וזה עולה לי כסף - אני צריך לשמור ארכיון, לשלוח לבית-ארכיב.

אמנון רובינשטיין: אתה אומר שזה חל גם על רואה חשבון שפרש.

יוספה טפירו: לא.

יהודה טלמון: כן, המידע קיים.

שאול יהלום: החוק קובע ששר המשפטים יתקין תקנות?

יוספה טפירו: כן.

שאול יהלום: מה הרציונל של תשלום אגרה?

אמנון רובינשטיין: לממן את הפעולה של משרד המשפטים.

דלית דרור: אגרה תמורת השירות של הרישום ותמורת הפיקוח, והיא נועדה לממן את הפיקוח.

יוספה טפירו: על-פי החוק, מאז ומעולם, מיום שהוא חוקק ב-1981, התפיסה החקיקתית היתה שיהיו אגרות שיממנו את האכיפה והפיקוח של רשם מאגרי המידע.

דלית דרור: זה נוסף בתיקון של 1996.

שאול יהלום: 20 שנה לא ביקשו.

אמנון רובינשטיין: יש ביקורת של מבקר המדינה על כך שלא עשו זאת.

יוספה טפירו: 20 שנה לא עשו הרבה דברים.

יוספה טפירו: סוף סוף אנחנו רוצים לתקן את זה, ונדמה לי שהיום בכל העולם, לרבות בארצות-הברית, הגנת הפרטיות קיבלה תאוצה בלתי-רגילה לאור הטכנולוגיה המהלכת אימים עלינו, על כל אחד מאתנו.

יוספה טפירו: אנחנו נמצאים בכל מיני רשומות, שאנחנו לא יודעים שאנחנו קיימים בהן, אנחנו מקבלים כל מיני דברי דואר ואנחנו לא יודעים מי הגיע אלינו ואיך יודעים עלינו - אין לנו ילד, יש לנו ילד שהתגייס, יש משפחה מרובת ילדים, עם מעט ילדים, ואתה שואל את עצמך: לעזאזל, מאיפה המידע הזה הגיע למישהו.

קולט אביטל: מה יהיה הנוהג במאגר הזה?

יוספה טפירו: במאגר הזה, מי שנרשם, וכאשר יש שיש לי אמצעי מימון כדי לבצע את הפיקוח, אני בעצם עושה כל מה שביכולתי לעשות כדי למנוע מצב שמידע רגיש ידלוף בדרך לא דרך לגורמים עסקיים.

קולט אביטל: מה דרך הפיקוח?

יוספה טפירו: יש ערוץ של תלונות.

יוספה טפירו: הנפגעים באים אלי, ומכאן והלאה אני כבר יודעת שיש עבריין פוטנציאלי, או פוגע פוטנציאלי, ואני מיד שולחת מפקח לבדוק במקום, ויש לי האפשרות גם לנקוט בסנקציות מינהליות וגם בסנקציות פליליות, כי זו עבירה פלילית.

יוספה טפירו: יש גם ביקורות יזומות.

יוספה טפירו: על יסוד מידע שמגיע אלי באמצעות התקשורת ובכל מיני דרכים אחרות מקובלות, אני בעצמי יוזמת פיקוח על סקטור מסוים, אני שולחת מפקחים שלי.

קולט אביטל: יש גוף שמפקח?

דלית דרור: יש יחידת פיקוח, שהרשמת עומדת בראשה.

שאול יהלום: מה היקף היחידה והתקציב שלה?

אמנון רובינשטיין: זה תלוי בתקנות.

שאול יהלום: אולי זה מספיק.

יוספה טפירו: היקף היחידה נכון להיום הוא 4.5 משרות מלאות, ועבור 4.5 משרות מלאות, התשלום השנתי הוא כמעט 4 מיליון שקלים.

אמנון רובינשטיין: מה הסכום הצפוי מהתקנות?

יוספה טפירו: אנחנו לא יודעים.

יוספה טפירו: כפי ששמעתם בישיבה הקודמת, אנחנו נמצאים ערב יציאה למבצע ארצי של רישום מאגרי מידע.

יוספה טפירו: עד היום הנושא הזה לא היה על סדר-היום האכיפתי.

יוספה טפירו: בעוד שבועיים אנחנו נפנה ל-100,000 נמענים ראשונים מקוונים, מקודדים, שאנחנו בטוחים, בהסתברות של 95%, שיש להם מאגרי מידע חייבים ברישום.

יוספה טפירו: זה ייתן לנו את סדר הגודל הראשוני.

יוספה טפירו: אם נקבל את המשוב שאנחנו מצפים לו, אנחנו מצפים למשוב רציני, כי אנחנו מאפשרים לכל מאגר מידע כזה לקבל חסד משפטי מבחינת העבירה הפלילית שבוצעה בהיעדר רישום, ואנחנו מניחים שכל אחד ירצה לפתוח דף לבן עם המדינה.

שאול יהלום: מלכ"ר לא צריך לשלם בכלל?

דלית דרור: כמו אדם שאין לו תאגיד, דהיינו, רק אם יש לו מידע רגיש ומעל 500 רשומות, הוא משלם.

שאול יהלום: כמה הוא משלם?

דלית דרור: 200 שקל לשנה.

דלית דרור: אנחנו רצינו סכומים הרבה יותר גבוהים, וועדת החוקה שאפה לצמצם אותם.

שאול יהלום: זאת אומרת, ללא שום קשר למספר.

יוספה טפירו: יש קשר.

יוספה טפירו: המספר הקובע גם למלכ"ר הוא 500 רשומות.

שאול יהלום: האגודה למלחמה בסרטן, שיש לה רישום של 600 נשים שעברו בדיקה מסוימת של סרטן, צריכה לשלם את הסכום הזה?

יוספה טפירו: 200 שקל פעם בשנה.

שאול יהלום: אני מבין שמלכ"ר לא משלם את התשלום התקופתי.

יוספה טפירו: מלכ"ר, דינו כדין בעל מקצוע חופשי פרטי.

דורית ואג: הוא ישלם כל שנה 200 שקל, הוא לא ישלם את ה-750 שקל לשנה.

יוספה טפירו: הוא לא ישלם בשנה הראשונה 400 שקל, בשנת הרישום אנחנו נותנים פטור מהאגרה התקופתית, בשנה שאחריה הוא ישלם בסך הכול, אני מצטערת להגיד לך - אני מצטערת, כי אני יודעת כמה אני צריכה את הכסף הזה על מנת לבצע את הפעולה הקשה והחשובה הזאת של אכיפת חוק הגנת הפרטיות - 200 שקל בשנה אם יש לו יותר מ-500 רשומות.

יוספה טפירו: נדמה לי, שהסדר יותר הוגן וזול מזה אי-אפשר להציע.

שאול יהלום: אם הוא לא מלכ"ר, אז הוא משלם את הסכומים שרשומים כאן.

דלית דרור: אם הוא תאגיד.

דלית דרור: אם יש עסק של עוסק מורשה, שיכול להיות עסק מאוד גדול, אבל הוא לא מתואגד, אז הוא גם משלם רק 200 שקל.

שאול יהלום: מה ההגיון?

יוספה טפירו: הנחת העבודה היא, שאנחנו לא רוצים להעמיס, גם אם זה סכום קטן מאוד, על חסרי יכולת ועל גופים קטנים ועל עוסקים זעירים ועל בעלי פרקטיקות קטנות.

יוספה טפירו: אנחנו רוצים ללכת על הגופים הגדולים, כמו הבנקים, כמו הבורסה, כמו בתי-החולים הפרטיים וכן הלאה, אותם גופים גדולים, מסיביים, שעבורם 200 שקל בשנה, תאמין לי, זה סכום מבוטל.

שאול יהלום: מה לגבי רופא שאינו תאגיד, אבל יש לו 600 לקוחות?

יוספה טפירו: הוא ישלם 200 שקל בשנה.

שאול יהלום: למרות שהוא מנתח צמרת?

יוספה טפירו: אין קשר.

שאול יהלום: יש קשר, זה לא צודק.

דלית דרור: במקור הצענו סכומים הרבה יותר גבוהים.

שאול יהלום: אני לא חושב שהעניין של תאגיד או לא תאגיד יכול לקבוע.

דורית ואג: הוא רוצה ללכת לפי הכנסה.

שאול יהלום: לא, לפי הגיון.

שאול יהלום: מה ההגיון של תאגיד?

אמנון רובינשטיין: תאגיד בדרך כלל זה בנק.

דלית דרור: יש קורלציה רבה, אם כי באמת לא מוחלטת.

דלית דרור: היינו צריכים להשקיע הרבה מאוד כדי להתחיל לעשות מבחני הכנסה, על המחזור הרי זה לא רלוונטי, הרי צריך על הרווחים.

אמנון רובינשטיין: שאול יהלום, אני חושב שהעניין של הרישום צודק, ומשרד המשפטים גם בא לקראתנו.

קולט אביטל: אני חושבת שגם האגרה צודקת, השתכנעתי שאם מדובר באבטחת מידע, אם יש יחידה שיש לה פקחים ועוסקת באכיפה ומבטיחה את הפרטיות, יש לזה הצדקה.

קולט אביטל: יכול מאוד להיות שגם משרדים ממשלתיים צריכים לשלם.

יהודה טלמון: יוספה טפירו, אם ללכת על מה שאמרת, למען ההגינות בנושא של האגרה התקופתית, צריך לכתוב "שיש בו מידע רגיש, ושמספר האנשים שיש מידע פעיל עליהם".

יהודה טלמון: אם את עובדת כמו שאת אומרת, את צריכה להיות קונסיסטנטית ולהוסיף את המילים "מידע פעיל עליהם".

דלית דרור: יהיה קשה מאוד ליישם את זה.

אמנון רובינשטיין: מה זה מידע פעיל?

יוספה טפירו: לקוחות שהיו בעבר וכבר אינם לקוחות.

דלית דרור: הסכנה לדליפת מידע קיימת גם על לקוח שהיה אצל רופא לפני חמש שנים, ומאז הוא לא הראה את פניו.

יהודה טלמון: תהיו הגונים.

יהודה טלמון: אל תגידו את מה שאתם אומרים.

יהודה טלמון: אתם לא יכולים, מצד אחד, להגיד שאתם מדברים על עסק חי ופעיל - - -

קולט אביטל: את ההבחנה הזאת אתה יכול לעשות.

קולט אביטל: אני מניחה שיש לך במחשב שלך יכולת לעשות הבחנה בין קליינטים פעילים לכאלה שהיו לפני 20 שנה.

דלית דרור: יש דרך להתחכם לזה אם רוצים, אפשר לגרוע אותם מהמאגר הממוחשב ולהשתמש רק בפיילים הידניים ולבער אותם מהמאגר, ואז באמת זו לא תהיה רשומה במאגר, זה רק יהיה נייר, והחוק חל רק על מאגרים ממוחשבים.

יהודה טלמון: זאת המטרה?

יהודה טלמון: זה לעשות צחוק מהעבודה.

דלית דרור: לא זאת המטרה.

דלית דרור: המטרה היא לממן את הפעולות של הגנת הפרטיות, והפעולות האלה רלוונטיות גם לגבי לקוחות העבר.

אמנון רובינשטיין: היו תלונות על הפרת הגנת הפרטיות?

דלית דרור: היו, ומדי פעם אנחנו שומעים בעיתונים פחות מדי, אבל זה קיים.

אמנון רובינשטיין: לפני שנתיים שאלתי אם היו תביעות לפי חוק הגנת הפרטיות, ואמרו לי שלא היו.

דלית דרור: שאלת על תלונות או על להליך משפטי פלילי, כי אלה שני דברים שונים.

אמנון רובינשטיין: שאלתי על משפטים, את צודקת.

שאול יהלום: מטרידים אותי תאגידים עניים, שיש להם מאגר גדול.

שאול יהלום: האם הוזמנו לכאן בעלי תעשייה זעירה?

אמנון רובינשטיין: ל.ה.ב.

אמנון רובינשטיין: מייצג את כל העצמאים.

שאול יהלום: יש אולי עמותות שהן עמותות צדקה, שיש להן רשימה.

דלית דרור: זה מלכ"רים.

שאול יהלום: אבל זה יכול להיות עסקי.

שאול יהלום: יכול להיות סנדרלר, או מספרה.

דלית דרור: לסנדלר לא יהיה מידע כהגדרתו בחוק, לא יהיה לו מאגר שחייב רישום.

דלית דרור: יהיה לו מחשב קטן מי הם הלוקחות שלו ומה הכתובת של כל אחד.

יהודה טלמון: גם בית-כנסת ממוצע יצטרך לשלם, אם יש בו מעל 500 אנשים, כי מידע רגיש מוגדר גם על דעותיו ואמונתו.

יוספה טפירו: בתי-הכנסת עובדים בצורה ממוחשבת?

קולט אביטל: תגיד לי, לאיזה בית-כנסת יש מאגר מידע ממוחשב?

יהודה טלמון: תתפלאי.

דלית דרור: בחוק הראשי, בהגדרת מאגר, יש פטור בכלל מרישום למה שאיננו למטרת עסק, ואם זה למטרת עסק, אם המאגר כולל רק שם, מען ודרכי התקשרות, ועצם היותך לקוח, אין בו איזה אפיון שפוגע בפרטיות, זה פטור מרישום בכלל, זה בכלל מחוץ להגדרת מאגר.

דלית דרור: פטורים מהגדרת מאגר: "אוסף של נתונים לשימוש אישי, שאינו למטרות עסק; אוסף הכולל רק שם, מען ודרכי התקשרות, שכשלעצמו אינו יוצר אפיון של פגיעה בפרטיות".

דלית דרור: אם, נניח, חנות ארוס לאביזרי מין, יש לה רשימת לקוחות, אז האפיון של הלקוחות האלה כלקוחות של ארוס, זה בעצמו פוגע בפרטיות, אבל לקוחות של סנדלר, אני לא חושבת שיש כאן בעיה.

דלית דרור: אם לסנדלר יש רשימה מסוימת של לקוחות עם שמות וכתובות, או לסופר, אין פה שום פגיעה בפרטיות, זה בכלל לא נכנס להגדרת מאגר וודאי שזה לא חייב רישום.

אמנון רובינשטיין: בישיבה הקודמת אולי עשינו עוול, הורדנו את סכום הרישום מ-500 שקל ל-200 שקל, השאלה שלי היא אם בכך שנעלה שוב את דמי הרישום ונבטל את התשלום התקופתי, האם זה יאזן את התקציב?

יוספה טפירו: זה לא מאזן.

יוספה טפירו: קבענו את סכום המינימום.

אמנון רובינשטיין: 200 שקל זה סכום נמוך מאוד.

אמנון רובינשטיין: הבעיה היא לא הסכום.

אמנון רובינשטיין: הבעיה היא שהאזרח הישראלי, העצמאי הקטן, יש לו כל כך הרבה טפסים למלא, כל כך הרבה נטל מינהלי.

קולט אביטל: זה נכון, מצד שני, כדאי גם להבהיר, וזה לא היה מובן מאליו, אנשים מקבלים שירות בעד זה.

אמנון רובינשטיין: פיקוח, לא שירות.

דלית דרור: הציבור מקבל שירות, לא בעל המאגר.

שאול יהלום: בעל המאגר לא צריך את החוק הזה בכלל, זה חוק נגד בעלי המאגרים.

דלית דרור: בעל המאגר מקבל שירות של הדרכה איך לעמוד בדרישות החוק כאשר הוא נרשם.

יהודה טלמון: בסופו של דבר, רוב רובם של אלה שימצאו את עצמם משלמים אגרה, יפלו תחת מה שנקרא "מידע רגיש", ואני חוזר שוב: עורכי-דין, רואי חשבון ורופאים, לא שצריך לרחם עליהם, אבל הם ממילא מחויבים בשמירה על סודיות הרבה יותר גדולה מכוח חוקי החיסיון שקיימים עליהם, והאכיפה והענישה עליהם היא הרבה יותר קשה מכל דבר אחר.

שאול יהלום: את זה הייתם צריכים להגיד כשחוקקו את החוק ואת התקנה, ולבקש להוציא אותה מהחוק.

דלית דרור: אנחנו רוצים שהנורמות של הגנת הפרטיות לא יהיו אות מתה, שיהיו לנו כלי ביצוע לאכיפה.

דלית דרור: יהודה טלמון, האכיפה שאתה מדבר עליה היא אכיפה תיאורטית.

אמנון רובינשטיין: קראתי שוב את החוק, והחוק מיושן, מפני שהוא גם צר מדי וגם רחב מדי.

אמנון רובינשטיין: הוא לא עונה על בעיות באינטרנט.

אמנון רובינשטיין: חברי הכנסת מוצפים במכתבים של אזרחים בכמות שלא תיאמן, אנחנו מקבלים כל הזמן תלונות על כל משרדי הממשלה, אני לא נתקלתי בתלונה של שימוש לרעה במאגר מידע--

דורית ואג: אני הגשתי תלונה לרשמת הקודמת.

אמנון רובינשטיין: --לעומת זאת, אני מקבל הרבה תלונות על המעקב האלקטרוני באינטרנט, שדיברנו עליו, שזו בעיה רצינית מאוד.

יוספה טפירו: את זה צריך לתקן בחוק.

אמנון רובינשטיין: כעת צרפת העבירה חוק, ואני מברך אותה על זה.

יהודה טלמון: המקום שצריך בו באמת פיקוח זה דווקא אותו מאגר המשמש לשירותי דיוור ישיר.

יהודה טלמון: אנחנו מוצפים כולנו במה שנקרא "ג'נק מייל", שלמעשה אנשים מקבלים אותו אחרי רכישה.

דלית דרור: אתה מציע שם אגרה יותר גבוהה?

דלית דרור: אנחנו מוכנים ללכת אתך על זה.

אמנון רובינשטיין: לא כאן.

יהודה טלמון: אני עושה שימוש בסעיף בחוק, כותב לאותו מאגר מידע, מבקש שיוציאו אותי, שזו זכותי, עשיתי זאת לא פעם, וזה לא עוזר.

יוספה טפירו: אם היית פונה אלי, וכך עשו הרבה אנשים - אתה צודק שהציבור מוטרד מאוד מה"ג'נק מייל" הזה - חייבתי בעלי מאגרים למחוק את פרטיהם, הפרטים נמחקו, וקיבלתי מכתבי תודה.

יהודה טלמון: זאת למעשה הבעיה האמיתית, ושם אנחנו, כציבור, צריכים את ההגנה האמיתית.

שאול יהלום: מאחר שהנושא הזה הוא נושא חדש, וכרגע הוא נראה לנו צודק, אני מציע שנאשר את התקנות, אבל כהחלטה פנימית נקבע שהממשלה תבוא אלינו בעוד שנה, ונדון שוב בעניין הזה.

דלית דרור: לפי החוק יש דיווח של רשמת מאגרי המידע.

דורית ואג: אחת לשנה.

שאול יהלום: כאן צריך לחייב את השר לבוא בעוד שנה, ונראה אם העניין פועל, כמה שילמו, ונדון אם צריך להעלות את הסכום, להוריד, בינתיים אולי נקבל תלונות.

אמנון רובינשטיין: אנחנו מאשרים את התקנות, ואני מקבל את ההצעה של שאול יהלום, אני מבקש שתוך שנה - - -

דלית דרור: בשנה הקרובה, שנת 2001, זה יהיה רק אגרת רישום, יש פטור מאגרה תקופתית על אותה שנה שיש בה אגרת רישום.

דלית דרור: בסוף 2001 נוכל רק לדווח על אגרת הרישום הראשונית.

אמנון רובינשטיין: תוך 18 חודשים שר המשפטים יצטרך לבוא לכאן ולדווח, ויוספה טפירו תדווח כמה גבו ומה עשו עם הסכום.

אמנון רובינשטיין: מי בעד ההצעה המשולבת?

אמנון רובינשטיין: שלושה בעד.

אמנון רובינשטיין: ההצעה התקבלה.

אמנון רובינשטיין: תודה רבה.

אמנון רובינשטיין: הישיבה נעולה.