ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 322, 2001-10-22 10:30

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתנצל על האיחור.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

משה גפני: על סדר היום הצעת חוק הרשות למלחמה באלימות, התש"ס-2000 – של חבר הכנסת רומן ברונפמן.

משה גפני: אני רוצה להקדים, קודם כל, נושא פרוצדורלי.

משה גפני: הוועדה קיימה דיון ראשון בהצעת החוק הזאת במרץ 2001 ובסיום הדיון – אני לא הייתי עדיין יושב ראש – התקבלה הצעה, או החלטה, שבתוך שלושה חודשים יוגש תזכיר של משרד העבודה והרווחה ומשרד המשפטים ולמיטב ידיעתי, עד נכון להיום, לא הוגש תזכיר כזה.

משה גפני: גם אז יושב ראש הוועדה היה סקפטי – כפי שמופיע בפרוטוקול, לא שוחחתי אתו על העניין הזה – האם זה אכן יוגש או לא, אבל עד נכון לרגע זה תזכיר כזה לא הוגש.

משה גפני: זה דבר אחד.

משה גפני: דבר שני, אנחנו "התבשרנו" – במירכאות כפולות ומכופלות, הבוקר, על רצח מזעזע בחולון, של בעל שרצח את אשתו.

משה גפני: עכשיו דיבר אתי גם מנכ"ל משרד העבודה והרווחה.

משה גפני: זה אחד המקרים המזעזעים ביותר – בהתחלה חשבו שזה אחרת – על כל פנים, הנושא של האלימות והאלימות במשפחה הם מכת מדינה חמורה מאד שיש לטפל בה בכל הכוח ואני מברך את חבר הכנסת ברונפמן – מבלי שאני מביע את דעתי על החוק, את זה נשמע בהמשך – על עצם הניסיון להתמודד עם הנושא של האלימות בדרכים שונות.

משה גפני: יכול להיות שהן נכונות או לא נכונות, יכול להיות שצריך למצוא דרכים אחרות, יכול להיות שצריך הצעות ביניים – אני לא מביע את עמדתי, אבל אני מברך אותו על עצם העובדה שהוא מטפל בעניין הזה, מכיוון שזו מכה שחייבים להתמודד אתה.

משה גפני: אמר לי מנכ"ל משרד העבודה והרווחה עכשיו בטלפון – הוא אומר שזו דעתו של השר – שהם מתנגדים לחוק.

משה גפני: הם מתנגדים לחוק – אני מצטט אותו.

משה גפני: הוא גם ביקש ממני לומר את זה אז אני אומר את זה – מכיוון שהם טוענים שריבוי הרשויות לא פותר את הבעיה, לפעמים אפילו מסרבל, אבל אנחנו, כמובן, סוברנים להחליט אם אנחנו סבורים שהדרך הנכונה היא הצעת החוק שלך, חבר הכנסת ברונפמן ואת זה אנחנו נראה בהמשך.

משה גפני: אני קודם אאפשר לך, חבר הכנסת ברונפמן, לומר את דבריך ואחרי זה אני רוצה לשמוע את משרד העבודה והרווחה ואת משרד המשפטים, קודם כל רק לגבי השאלה למה תזכיר לא הוכן.

משה גפני: אפילו אם המשרד מתנגד, מן הראוי ליישם החלטה שהתקבלה בוועדה – גם על פי הצעתכם – אז למה ההחלטה לא יושמה.

משה גפני: זה לפני שנכנס לגופו של הדיון.

משה גפני: חבר הכנסת ברונפמן, בבקשה.

רומן ברונפמן: קודם כל, תודה רבה שכינסת את הוועדה.

רומן ברונפמן: אמנם באיחור של כמה חודשים, אבל זה בוודאי שלא היה תלוי ביושב ראש הוועדה.

רומן ברונפמן: היתה פגרה ודברים יותר בוערים שהיו על סדר היום הציבורי.

רומן ברונפמן: אני לא אחזור על מה שאמרת לגבי מלחמה באלימות.

רומן ברונפמן: אני חושב שכל מי שנמצא פה מבין את הדחיפות והצורך במלחמה הזאת וכפי שאמרת, אפילו אם יש התנגדות מסוימת לדרכים שאני הצעתי, זה לא פוטר אותנו מלחשוב איך בכל זאת להתמודד עם זה.

רומן ברונפמן: זה לא באקראי שהתזכיר לא הוגש.

רומן ברונפמן: אני רוצה להבהיר את משמעות התזכיר.

רומן ברונפמן: התזכיר המשותף לשני המשרדים היה צריך להיות מוגש לוועדה.

רומן ברונפמן: לא במקרה הוא לא הוגש.

רומן ברונפמן: אני אעשה פה קורס קטן להיסטוריה, של כשנתיים וחצי ואגיד שצורך בתיאום בין משרדי ידוע לכל עובדי המדינה שנמצאים פה.

רומן ברונפמן: על כך דנה ועדה בין משרדית לפני כשלוש שנים, ועדה שהוקמה על ידי השר לביטחון פנים לשעבר, שלמה בן עמי.

רומן ברונפמן: המלצות הוועדה ידועות לעובדי המדינה שנמצאים פה.

רומן ברונפמן: לא במקרה משרד העבודה והרווחה מתנגד להקמת הרשות, כי במובן מסוים זו לקיחת סמכויות מידי שר העבודה והרווחה.

רומן ברונפמן: היתה פניה מהמשרד לביטחון פנים - גם בקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הזו - שביקשה לשנות הרכב מסוים בהצעת החוק ולהכפיף את הרשות לא לראש הממשלה, כפי שאני מציע, אלא לשר לביטחון פנים.

רומן ברונפמן: במלים אחרות – יש מאבקי כוח בין משרדי הממשלה וזה לא חדש.

רומן ברונפמן: אנחנו לא נפתור את זה על ידי הצעת חוק זו וגם לא על ידי הצעות חוק אחרות, אבל אני, באופן עקרוני, מתנגד לכך שעובדי הרשויות מצפצפים צפצוף ארוך מאד על חברי הכנסת ועל הוועדה.

רומן ברונפמן: זה מאד חורה, זה מאד כואב ואני חושב שזה לא מכובד מצד המשרדים, כי בסופו של דבר, הרצון לתקן חייב להיות, לדעתי, רצון משולב, גם למחוקק וגם לרשות המבצעת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: לפני שאני נותן למשרדים לדבר, כפי שאמרתי, אני מבקש מחברי הכנסת לדבר.

משה גפני: חבר הכנסת מקסים לוי וחבר הכנסת נסים זאב.

מקסים לוי: תראו, אני לא מתנגד להצעת החוק.

מקסים לוי: בעיקרון, אני חושב שמשרד העבודה והרווחה לא עוסק - בשינוי תקציב המדינה ובתקציב שיש לו - בהתאמת עצמו לתקופה הזאת.

מקסים לוי: אם אתה רואה את תקציב המדינה, הרי חוץ מהמקדמים את אותן פעילויות, אין דבר שהוא שינוי מהותי בעצם העבודה לטיפול בנושאי רווחה במדינת ישראל.

מקסים לוי: הכל נשאר אותו הדבר.

מקסים לוי: בניצול תקציבים במשרד העבודה והרווחה, על כל המשתמע והטיפול הרחב, אין איזושהי רפורמה, נקרא לזה, של איגום משאבים וטיפול בנקודות - לא של שנות החמישים, אלא של שנות האלפיים.

מקסים לוי: הדברים שמתרחשים היום לא היו בשנות השבעים והשמונים ואף פעם אני לא רואה בדיונים, במשך שש השנים שאני כאן ועוד 17 שנה שאני משרת בנושאים מוניציפליים, איזשהו דיון מעמיק בשאלה של רפורמה בתקציב משרד העבודה והרווחה.

מקסים לוי: גם ברשויות המקומיות אפשר להיתקל בסעיפים שנוסדו בשנות החמישים, שאולי לא צריכים אותם היום.

מקסים לוי: אולי צריך לאגם, אולי צריך לשנות, אולי צריך לעשות דברים אחרים לגמרי.

מקסים לוי: אם היה הנושא של טיפול במשרד העבודה והרווחה כמו שצריך, טיפול בבעיה החברתית, בבעיית האלימות, בבעיית העבריינות, יכול להיות שלא היה צורך בכלל בחוק הזה.

מקסים לוי: אני מבין את חבר הכנסת ברונפמן.

מקסים לוי: הוא אומר: יש כאן תקציב, יש כאן משרד, לא מטפלים בבעיה, צריך לנסות להקים רשות נפרדת עם תקציבים, כדי שתוכל לאכוף את הנושא של טיפול באלימות ובעבריינות.

מקסים לוי: אני חושב שהמסר הכללי הוא, שאם מנכ"ל משרד העבודה מתנגד, שיאמר מהו השינוי שמתבקש בתקציב 2002.

מקסים לוי: האם נעשה איזשהו שינוי?

מקסים לוי: אני יושב פה עם אנשים מאד רציניים, שעושים עבודה נפלאה בתחום זה וביקרתי לא פעם ולא פעמיים במוסדות שהם עובדים בהם ולא פעם אתה רואה שמקצצים להם את הרגליים עם תקציבים והם לא יכולים להפעיל את המוסדות האלה יותר.

מקסים לוי: לכן, ברוח הדברים האלה, אני אומר: לו היתה התייחסות רצינית במשרד העבודה והרווחה, אני חושב שהשר היה צריך לבוא לכאן ולומר מה דעתו בנושא הזה.

מקסים לוי: אני אתבטא בעניין הזה אולי יותר מאוחר.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: יש לנו ניסיון מהעבר, אדוני היושב ראש, כשהיה ניסיון להקים רשות למלחמה בסמים, רשות למלחמה בעוני.

נסים זאב: בשורה התחתונה השאלה היתה תקציבית.

נסים זאב: מגדילים תקציב או לא.

נסים זאב: בעצם, בוא ניקח דוגמה של הסמים.

נסים זאב: גם היום, כשיש רשות, אתה רואה שגם משרד העבודה והרווחה מטפל, גם משטרת ישראל מטפלת.

נסים זאב: יש גופים שזה בלתי נמנע.

נסים זאב: אתה לא יכול להפריד אותם.

נסים זאב: איך אפשר, מבחינת משרד העבודה והרווחה, לנתק את הנושא של המלחמה באלימות, כשכל הליווי של המאבק הזה במלחמה באלימות, זו בעצם עבודתם של העובדים הסוציאליים בעיקר ושל משרד העבודה והרווחה.

נסים זאב: לכן, אולי רשות זה דבר טוב - זה יכול להגדיל תקציב, זה יכול להביא עוד תקנים, זה יכול להגדיל כוח אדם - אבל אני לא רואה שאפשר לנתק את הנושא הזה ממשרד העבודה והרווחה.

נסים זאב: מה שצריך כן להיאבק עליו זה שהסעיף של המלחמה באלימות יקבל תקציב מוגדל יותר ומשרד העבודה יסמן את התקציב הזה רק לנושא הזה בלבד.

משה גפני: חבר הכנסת זאב, תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש, עורכת הדין בתיה ארטמן, לפני שאת מתייחסת לנושא הזה, אם את יכולה להשיב לשאלה למה לא עמדתם בדיבורכם.

בתיה ארטמן: זה לא שלא עמדנו בדיבורנו.

בתיה ארטמן: אני אסביר.

בתיה ארטמן: בוועדה האחרונה שהיתה בוועדת הפנים הוסבר, שהממשלה בעצם מתנגדת להקמת רשות, אך מכירה בזה שיש צורך בגוף מתאם.

בתיה ארטמן: ואז אמרנו שנשב בינינו, משרדי הממשלה, כדי לטכס עצה ולהחליט איזה גוף מתאם הוא הגוף המתאים.

בתיה ארטמן: בד בבד הממשלה גם העבירה את הנושא הזה לוועדת תיאום בענייני אלימות בראשות השר אביטל, שאם הוא היה מגיע לכאן, הוא היה מסביר את מה שקרה בוועדה.

בתיה ארטמן: מה שקרה בוועדה זה שבאמת נערך דיון מקיף בכל עמדות המשרדים, הועלו תוכניות והשאלה שהיתה היא באמת מה הפתרון המתאים.

בתיה ארטמן: מה שקרה זה שהשר בניזרי היה בחו"ל ואנחנו הגשנו ערעור ובטעות ועדת השרים לא דנה בערעור והוציאה החלטת ממשלה כאילו שהיא מאמצת הצעה מסוימת של הקמת מרכז.

בתיה ארטמן: לאחר שהובהר הדבר לשר אביטל, הוא החליט לכנס מחדש את הוועדה הזאת, כדי שידונו בערר של שר העבודה והרווחה על ההחלטה שהתקבלה בוועדת שרים, שלמעשה זו החלטת ממשלה.

בתיה ארטמן: כרגע כאן עומד המצב.

בתיה ארטמן: למעשה, עדיין, אין החלטת ממשלה ומה שאנחנו הבטחנו אז לוועדת הפנים זה שאנחנו נביא את העניין הזה לדיון בממשלה וההצעה שהממשלה תחליט זו ההצעה שתהיה מקובלת.

בתיה ארטמן: עד כמה שזכור לי, גם חבר הכנסת ברונפמן הסכים לקבל את הצעת הממשלה כהצעה אלטרנטיבית להצעת החוק שלו.

בתיה ארטמן: היות והוועדה הזו לא כונסה, אני מציעה שאולי תזומן ישיבה עם השר אביטל כדי שהוא יגיד מתי הוועדה הזו תכונס, כדי לדון בערר.

בתיה ארטמן: לאחר שתתקבל החלטת הממשלה, זו תהיה באמת ההחלטה שבעקבותיה נצטרך לראות אם יש מקום לחקיקה ולהגשת תזכיר או לתיקון חוק, או שלמעשה אין שום צורך בכך ואז זו תהיה עמדת הממשלה.

משה גפני: טוב.

משה גפני: אני ממש ממש לא מקבל את זה, אני מצטער.

משה גפני: זה ממש - - - טוב.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אני החלטתי היום להיות מתון ומפויס.

משה גפני: זה לא בסדר.

משה גפני: הוועדה דנה במרץ.

משה גפני: אני עברתי על הפרוטוקול – אני לא הייתי.

בתיה ארטמן: נכון, אבל ממרץ התקיימו דיונים בוועדת שרים - - -

משה גפני: אני לא יודע מה המשמעות של "התקיימו דיונים".

משה גפני: המשמעות של העניין היא שאנחנו מדברים על שבעה חודשים.

משה גפני: אני חושב שהחוק הזה התקבל במליאת הכנסת לפני כשנה וחצי.

משה גפני: נכון?

מרים פרנקל – שור: ב 26 ליולי.

משה גפני: זאת אומרת, שלפני שזה עלה לדיון במליאת הכנסת, הממשלה קיימה דיון – ועדת השרים לחקיקה דנה על כל חוק שעולה במליאת הכנסת.

משה גפני: בסדר, זה לא אומר, אני לא מביע את עמדתי על החוק, אבל אני חושב שהנוהל והנוהג - - -

בתיה ארטמן: זה לא תלוי בנו.

משה גפני: מה זה מעניין אותי ששר העבודה והרווחה נסע לחו"ל?

משה גפני: שלא ייסע.

משה גפני: מי ביקש ממנו לנסוע?

משה גפני: טוב.

משה גפני: אני אומר את זה בבדיחה.

בתיה ארטמן: אני לא יודעת, אבל זה מה שקרה, שבטעות התקבלה החלטה בלי לשמוע את הערר - - -

משה גפני: אז יש מנכ"ל.

בתיה ארטמן: מה זה יש מנכ"ל?

בתיה ארטמן: בסדר.

בתיה ארטמן: ולכן ועדת השרים החליטה לקיים עוד ועדה כדי להחליט מהי עמדת הממשלה.

בתיה ארטמן: רק כשתת

בתיה ארטמן: קבל עמדה סופית של הממשלה, זו תהיה העמדה שתחייב אותנו.

בתיה ארטמן: זו ההצעה שאנחנו נביא לוועדה בתור אלטרנטיבה להצעת החוק של חבר הכנסת ברונפמן.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: משרד המשפטים.

ענת אסיף: כן.

משה גפני: את מסכימה למה שאומרת עו"ד הרטמן?

משה גפני: שהשר בניזרי היה בחו"ל והיתה טעות?

ענת אסיף: אני לא יודעת על מהלכיו של השר בניזרי.

ענת אסיף: אני מניחה שעו"ד ארטמן יודעת הרבה יותר ממני.

ענת אסיף: אני רוצה, בכל זאת, להבהיר משהו, אם אפשר.

משה גפני: בבקשה.

ענת אסיף: קודם כל, המהלך שעו"ד ארטמן תיארה, התחיל באמת מבדיקה משפטית של מה המסגרת המשפטית המתאימה לאיזשהו גוף מתאם או קובע מדיניות, מאגם תקציבים – כמו שבעיקרון מוצע בהצעת החוק – וכפי שהיא אמרה, המסקנה, קודם כל המסקנה המשפטית, היתה שתאגיד סטטוטורי כמו שמוצע כאן הוא לא המבנה הנכון ושגם, בין היתר, בשביל לחסוך תקציבים ולתעל את האנרגיות לתכנים של הגוף הזה, יהיה נכון יותר להרכיב אותו מתוך הכוחות הקיימים בממשלה, עם דגש ספציפי לנושאים של האלימות.

ענת אסיף: אני לא אכנס ספציפית למבנה.

משה גפני: סליחה שאני קוטע אותך.

משה גפני: אני לא נכנס לתוכנו של החוק.

משה גפני: אני רוצה לדעת רק מבחינת הפרוצדורה.

משה גפני: אני מתנצל שאני עומד על כך, אבל אני פשוט לא מצוי בעניין.

משה גפני: היו חילופים ואני לא רוצה שתהיה פה בעיה של רצף בדיוני הוועדה.

משה גפני: עברתי על הפרוטוקול ודיברתי גם עם היועצת המשפטית וגם עם מנהלת הוועדה ותמוה בעיני – אמרתי את זה גם לעו"ד ארטמן, שהיתה הדוברת המרכזית בישיבה הקודמת – למה לא הכנתם תזכיר, קודם כל שנדע את זה.

משה גפני: הרי לא מדובר בשאלה האם הממשלה תומכת או מתנגדת – שזה כמובן מרכיב מאד חשוב ומרכזי, עמדת הממשלה בעניין – אבל התזכיר עצמו לגבי העניין הזה.

משה גפני: בפני הוועדה היה צריך להיות מונח תזכיר לפני שלושה חודשים, שיאמר את העמדה שלכם.

משה גפני: הרי הרציונל שעומד מאחורי הצעת החוק הוא פשוט.

משה גפני: אני חושב גם שחברי הכנסת פה ביטאו את זה מאד ברור: יש בעיה של אלימות שהולכת וגוברת.

משה גפני: יש בעיה נוספת, שמשרדי הממשלה מתמודדים אתה לא בהצלחה מרובה.

משה גפני: זאת המציאות, לצערנו.

משה גפני: יכול להיות שזה נובע ממצב אובייקטיבי ותפקידם של חברי הכנסת – וזה מה שעושה חבר הכנסת ברונפמן.

משה גפני: הוא מציע הצעה מרחיקת לכת.

משה גפני: הוא אומר: נקים רשות.

משה גפני: אולי יתעוררו משרדי הממשלה שלוקחים להם סמכויות ואז או שיגיעו לאיזושהי פשרה או שיגיעו לדיון שיקדם את העניין.

משה גפני: הרי בדרך הרגילה אנחנו לא מצליחים להתמודד עם התופעה הזאת.

משה גפני: השאלה היא למה זה לא נעשה עד היום.

ענת אסיף: אוקי.

ענת אסיף: הארכתי שלא לצורך בעניין המשפטי.

ענת אסיף: אני אמשיך, באמת, למה שנעשה במקביל ואולי אני אתחיל בכך שאני חושבת באמת שמגיעה לוועדה התנצלות על זה שלא נעשה איזשהו עדכון על מה שהממשלה עשתה.

משה גפני: לא.

משה גפני: הוא לא נעלב.

משה גפני: ממש.

משה גפני: נעלבת?

רומן ברונפמן: בכלל לא.

ענת אסיף: זה לא עניין של עלבון.

ענת אסיף: אמרת שזה לא בסדר - - -

משה גפני: זה לא בסדר מבחינת עבודת הוועדה ויחסי הרשות המחוקקת והרשות המבצעת.

משה גפני: אף אחד לא לוקח את זה אישי.

ענת אסיף: בגלל זה אני מוצאת לנכון להגיד שלמרות שאין עדיין עמדת ממשלה לגבי איזו תוכנית היא מציעה, בגלל המהלך שתיארה גברת ארטמן, בכל זאת יכול להיות שהיה יותר תקין להעביר לכם עדכוני ביניים, אבל נשאיר את זה.

ענת אסיף: זה כבר נעשה ואין להשיב.

משה גפני: תשתדלו לעשות את זה להבא.

ענת אסיף: להבא, אני בהחלט לוקחת את זה לתשומת לבנו, באופן כללי.

ענת אסיף: מה שכן נעשה במקביל – שלא לומר שלא נעשה שום דבר – זה שכמו שכבר הזכירה עו"ד ארטמן, הוגשה לוועדת שרים למאבק באלימות תוכנית מאד מקיפה ומפורטת, שהוכנה על ידי תת ניצב דני גימשי מהמשרד לביטחון פנים, שכוללת תכנים והערכות תקציבים והצעות למבנה שיתאם ויגבש מדיניות.

ענת אסיף: זה נקרא תוכנית לאומית למאבק באלימות.

ענת אסיף: התוכנית הזאת הוגשה לוועדת שרים והיא התוכנית שעליה הוגש ערר של שר העבודה ועדיין לא קיבלה אישור ממשלה.

ענת אסיף: אני בכל זאת רוצה להגיד שגם אם יתקבל הערר של שר העבודה, אני מניחה שיוכנסו שינויים לתוכנית הזאת, אבל זה עדיין לא אומר שילכו למודל של רשות כפי שמציע חבר הכנסת ברונפמן.

ענת אסיף: זאת אומרת: הממשלה נמצאת במהלך של גיבוש תוכנית לאומית, שכמו שאני חוזה את עתידה, היא תהיה כפופה לאחד ממשרדי הממשלה, תאגם משאבים מכלל משרדי הממשלה ותעסוק בתיאום וגיבוש מדיניות וחיבור לגורמים המקומיים, שזה מאד חשוב.

ענת אסיף: אני חושבת שזה הכיוון - למרות הערר של משרד העבודה - ולא הכיוון של רשות.

ענת אסיף: אז זה איזשהו עדכון של מה שכן נעשה והעבודה שנעשתה על התוכנית הזאת, בין על ידי מי שמקבל אותה במלואה ובין על ידי מי שלא, היא עבודה מאד רבה ומקיפה.

משה גפני: ולכן מה עמדת הביניים שלכם?

ענת אסיף: העמדה של משרד המשפטים היא לאמץ את התוכנית הלאומית שהוגשה לוועדת השרים לאלימות.

משה גפני: ועמדתכם לגבי החוק?

ענת אסיף: אנחנו לא חושבים שהרשות זה המבנה המתאים.

ענת אסיף: אני לא יכולה להגיד שמשרד המשפטים מתנגד פורמלית.

ענת אסיף: יש לי בעיה פרוצדורלית, כי ההחלטה האחרונה של ועדת השרים היתה תמיכה, אבל כרגע, בעקבות הבדיקות שנעשו, כך זה נראה.

משה גפני: מתי ועדת שרים לחקיקה ישבה?

משה גפני: אולי צריך רק לחכות שהממשלה תתחלף - - - אני צוחק.

ענת אסיף: בממשלה הקודמת.

משה גפני: ממשלת ברק?

ענת אסיף: כן, אבל אמרתי: זה רק מבחינה פורמלית.

ענת אסיף: מבחינה מהותית, משפטית, משרדית וכדומה, אנחנו מתנגדים למבנה הזה ומעדיפים את המבנה שהוצע בתוכנית הלאומית.

ענת אסיף: זו עמדת משרד המשפטים.

משה גפני: תודה רבה.

בתיה ארטמן: אני רק רוצה להעיר משהו לגבי תמיכה של הממשלה.

בתיה ארטמן: בזמנו מה שקרה זה שבאמת הממשלה תמכה ואז המשרד לבטחון פנים עמד להגיש ערר ואז במקום להגיש ערר – ותתקן אותי, עודד, אם אני טועה – השר לבטחון פנים דיבר עם חבר הכנסת ברונפמן וחבר הכנסת ברונפמן הסכים לחכות לעמדת הממשלה, לקבל את הצעת הממשלה.

בתיה ארטמן: זאת אומרת, שנכון שיש תמיכה של הממשלה, אבל התמיכה הזאת אחר כך סויגה בכך שחבר הכנסת ברונפמן הסכים לקבל את עמדת הממשלה.

עודד ברוק: בעקבות כך הממשלה הסכימה, בכפוף לכך שחבר הכנסת ברונפמן - - -

משה גפני: זה כתוב באיזה מקום, או שאתם מדברים רק על שיחות?

עודד ברוק: בפגישתו בשיחות עם חבר הכנסת ברונפמן.

משה גפני: חבר הכנסת ברונפמן, הם זרקו את הכדור אליך.

רומן ברונפמן: אני רוצה לומר שתי השגות.

רומן ברונפמן: קודם כל, מה ששמענו פה, אם הבנת את המשמעות, זה מאבק בין שני משרדי ממשלה עיקריים: עבודה ורווחה שמגישה ערר על ההחלטה להקים מרכז בכפוף לשר לביטחון פנים – זה בסיבוב הנוכחי – ובסיבוב הקודם זה מאבק של המשרד לבטחון פנים נגד משרד העבודה והרווחה, כי הם חשבו שהרשות תוצא מתוך המשרד לבטחון פנים.

עודד ברוק: זה בכל מקרה אמור להיות במשרד ראש הממשלה.

רומן ברונפמן: טוב מאד.

רומן ברונפמן: על כל פנים, זה המצב: אלה שתי מערכות מאבק.

רומן ברונפמן: בשלב הראשון המשרד לבטחון פנים, בשלב השני עבודה ורווחה.

רומן ברונפמן: בצפי למאבק הזה הצעתי מראש שהרשות תהיה כפופה למשרד ראש הממשלה וזה לא מעניין אותי כרגע איזו ממשלה מכהנת, מי יושב במשרד הזה, כי אני חושב שאנחנו צריכים להתעלות קצת מעל העניינים הפוליטיים.

רומן ברונפמן: נכון, שהיתה הסכמה עקרונית לתמיכה בהצעת החוק, בהתניה שאני מגיש הצעת חוק ומשרדי הממשלה, בטווחים של עד חצי שנה, מגישים את ההצעה הנגדית.

רומן ברונפמן: זה היה, אם אני לא טועה, באביב 2000 או באביב 1999, אני לא בטוח.

מרים פרנקל – שור: זה היה בשנת 2000, כי ההצעה שלך הונחה ב 27 לשלישי, 2000.

רומן ברונפמן: אז באביב 2000.

רומן ברונפמן: הסתייגות שניה – לגבי מה שאמרה גברת אלטמן – נכון שאני הסכמתי שתובא בפנינו הצעה ממשלתית על הקמת הגוף המתאם.

רומן ברונפמן: הרי אתה שמעת פה שכולם מסכימים עם עצם העיקרון של הקמת הגוף המתאם ומארגן משאבים.

רומן ברונפמן: המאבק הוא רק בנושא איפה הוא יהיה, מה יהיה הגודל שלו ולמי הוא יהיה כפוף.

רומן ברונפמן: זה כל המאבק.

רומן ברונפמן: נכון שאני הסכמתי, אבל בתנאי – וזה כתוב בפרוטוקול – שזה יבוצע תוך שלושה חודשים.

משה גפני: זה נכון.

רומן ברונפמן: אז ההסכמה שלי הופרה פעמיים.

רומן ברונפמן: פעם אחת על ידי המשרד לבטחון פנים, פעם שניה על ידי משרד העבודה והרווחה ואני רוצה להגיד לך שאנחנו, חברי הכנסת נוהגים לבכות על מעמדה של הכנסת.

רומן ברונפמן: על החולשה מול המחוקק מול הרשות המבצעת.

רומן ברונפמן: ברגעים כאלה נבדקים חוזקו וחוסנו של הגוף המחוקק.

רומן ברונפמן: האם הממשלה יכולה להוביל אותנו באף עוד שנה ועוד חצי שנה?

רומן ברונפמן: מתוך רצון לשפר – אני מסכים, אין לי בעיה.

רומן ברונפמן: אני בטוח שההצעה הממשלתית יותר מקצועית מההצעה שלי.

רומן ברונפמן: הרי אני לא איש מקצוע.

רומן ברונפמן: אני רואה משהו שאני רוצה לשאוף אליו.

רומן ברונפמן: מה שהוטל על הרשות המבצעת זה להגיש לנו הצעה, אבל הצעה באיזה שהם זמנים קבועים, מוסכמים על שני הגופים.

רומן ברונפמן: זה מופר כל הזמן על ידי הרשות המבצעת ואני חושב שאנחנו צריכים להסיק את המסקנות.

משה גפני: אם אני מבין נכון, אין ויכוח בעצם בין משרדי הממשלה לבינך לגבי העיקרון.

רומן ברונפמן: שמעת.

רומן ברונפמן: העיקרון ברור.

משה גפני: העיקרון צריך להיות זה שתהיה הצעה מוסכמת, שיהיה תיאום בין המשרדים.

משה גפני: שיהיה גוף – זה יכול להיות רשות, זה יכול להיות מרכז וזה יכול להיות כל שם אחר שניתן לו.

משה גפני: כולם מסכימים שצריך להתמודד עם העניין הזה באיזשהו אופן שונה ממה שהיה עד היום.

משה גפני: הויכוח היחיד הקיים הוא פרקי הזמן.

משה גפני: קבענו – הכנסת – פרק זמן והממשלה לא עומדת בזה מכל מיני סיבות.

משה גפני: הממשלה עובדת מאד לאט.

משה גפני: אני גם מבין למה.

משה גפני: יש דברים בוערים על סדר היום וכאשר מדברים על דברים שהפתרון שלהם נראה כמו תיקון העולם, דוחים את זה.

משה גפני: לשרים יש דברים יותר דחופים ויותר חשובים.

משה גפני: אני לא מקבל את זה.

משה גפני: אנחנו נגיע לסיכום על דעתו של חבר הכנסת ברונפמן.

משה גפני: אם לא – אנחנו נתקדם עם החוק.

משה גפני: כבר העברנו פה בוועדה חוקים - כאשר הממשלה לא עשתה את עבודתה כמו שצריך - שלא מצאו כל כך חן בעיניה.

משה גפני: לפני זה אני מבקש מרונית לב ארי, שהיא מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, לדעת: האם את תומכת בחוק?

רונית לב-ארי: אני אמנם מנהלת מזה שנה את הרשות לקידום מעמד האישה, אבל אני במקצועי קרימינולוגית ועוסקת בתחום של מניעת אלימות כ 25 שנה.

רונית לב-ארי: אז יש לי קצת פרספקטיבה.

רונית לב-ארי: קודם כל הייתי רוצה להגיד מילה לחבר הכנסת לוי: יש בהחלט דברים שניתן להתברך בהם גם בעשייה של משרד העבודה והרווחה.

רונית לב-ארי: פה צריך לתת קרדיט גדול לארגוני הנשים החוץ-ממסדיים שהתחילו את ה "סטארט-אפ" בחוץ ומשרד העבודה והרווחה על כל חלקיו – ונציגיו יושבים פה – הרים את הכפפה.

רונית לב-ארי: הם פיתחו שירותים שמדינת ישראל יכולה להתגאות בהם והיא אפילו מייצאת את הידע.

מקסים לוי: אני יכול להעיר משהו?

מקסים לוי: אם לא אז לא.

משה גפני: רגע.

משה גפני: תן לה לסיים.

משה גפני: חשובה מאד עמדתך לגבי החוק, משום שאת נמצאת במשרד ראש הממשלה.

רונית לב-ארי: אני חושבת שיש מקום להקים רשות.

רונית לב-ארי: הייתי מאד שמחה אם היינו קוראים לזה: "הצעת חוק למאבק באלימות" ולא מלחמה.

רונית לב-ארי: פשוט סביב נושא האלימות עדיף לא להגיד מילים שהן מוסיפות תבערה לתבערה קיימת.

רומן ברונפמן: מקובל.

רונית לב-ארי: דבר שני: אם תהיה רשות – ואני פה מסתמכת על חוק הרשות לקידום מעמד האישה והשוויתי קצת את הבסיס – אני חושבת שבהחלט רשות כזו צריכה להיות רשות רזה, מתאמת, מאד מאד סיסטמתית, לא באה במקום גורמים שצריכים לעשות את העבודה.

רונית לב-ארי: היא צריכה להיות כפופה למשרד ראש הממשלה, היא צריכה להיות עם איזשהו סטטוס עצמאי, היא חייבת להיות מתאמת.

רונית לב-ארי: כי צריך לזכור שאלימות היא סימפטום וכל המשרדים אמורים לטפל בה.

רונית לב-ארי: חלק מהם מטפלים בסימפטומים וחלק במה שמתחת.

רונית לב-ארי: יש פה רב תחומיות אדירה.

משה גפני: אני רוצה לעצור אותך רגע.

משה גפני: את אומרת דברים חשובים.

משה גפני: על פי רוב, כאשר מקימים רשות או גוף שיש לו משמעות, הוא חי הנושא את עצמו.

משה גפני: קחי למשל את הרשות למלחמה בסמים.

משה גפני: זה גוף שהתחיל להתמודד הרבה פעמים גם מול משרד העבודה והרווחה או משרדים אחרים.

משה גפני: הבעיה – כפי שגם אמרו פה חברי הכנסת – הפכה להיות תקציבית.

משה גפני: את לא חוששת מהעובדה הזאת שאם תהיה רשות שתפקידה יהיה – ואני מסכים אתך שזה צריך להיות תפקידה – לתאם בין משרדי ממשלה, זה יהפוך להיות גוף בירוקרטי כזה שיישא את עצמו ויפסיק לתאם אלא יתחיל לעבוד לבד?

רונית לב-ארי: אני חושבת שצריך ללמוד ממה שקרה עם הרשות למלחמה בסמים – שאני חושבת שהיא צריכה להתרחב ולהיות למאבק בהתמכרויות בכלל - - -

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: זה לא הנושא עכשיו.

רונית לב-ארי: אני חושבת שצריך ללמוד מן הניסיון הזה ואם אני אעיד על עצמי היום, כמנהלת הרשות לקידום מעמד האישה, אני טוענת שאני לא במקום המשרדים ואני לא במקום אירגוני הנשים, אלא שאני עושה את הקישורים לפעמים בתוך משרדים ובין משרדים לגורמים ממסדיים וחוץ ממסדיים, כולל איגום וחיזוק הקשרים.

רונית לב-ארי: אני חושבת שצריך לשים פה את הבלמים המתאימים.

מקסים לוי: עכשיו אני יכול להעיר לה?

משה גפני: בבקשה.

מקסים לוי: תראי, אני לא יודע איפה את נמצאת.

מקסים לוי: אני מסתובב ברשויות המקומיות.

מקסים לוי: לגבי אלימות – תלוי על איזו אלימות מדברים.

מקסים לוי: אלימות של 200 – 300 אלף מובטלים, אלימות במשפחה, לא נובעת רק כתוצאה מבעיה כזאת או אחרת.

מקסים לוי: אם היא בעיה בין משרדית – אף משרד לא ייקח מתקציבו או שאת תנחי אותו.

מקסים לוי: בחיים דבר כזה לא יקרה.

מקסים לוי: כל משרד מחזיק בחוזקה רבה את התקציב שלו, את האנשים שלו ואף אחד לא ייתן לך שום נתונים.

מקסים לוי: במשרד ראש הממשלה תמיד ישבו אנשים כדי לקדם נושאים, לטפל בנושאים.

מקסים לוי: רשות כפופה למשרד ראש הממשלה זו מתכונת לכישלון טוטאלי.

מקסים לוי: מה שכן הוא, שאת אולי לא יודעת כמה תקנים כאלה יש וכמה פיטרו בלשכות הרווחה ברשויות המקומיות.

מקסים לוי: פיטרו מאות עובדים על ידי משרד הפנים.

מקסים לוי: עובדים שמטפלים באלימות, שמטפלים בסמים ושמטפלים בהרבה נושאים אחרים.

מקסים לוי: כל הפיטורים האלה באו כדי לקבל תקציבים.

מקסים לוי: למה?

מקסים לוי: כי תוכנית ההבראה היא קודם כל לפטר את כל העובדים בלשכות הרווחה.

מקסים לוי: הממשלה לא יכולה לדבר מצד אחד ככה ומצד שני ככה.

מקסים לוי: צריך קודם כל לראות מה מצבן של הרשויות המקומיות היום.

מקסים לוי: לא משרד העבודה ולא אף אחד.

מקסים לוי: הרשויות המקומיות הן הזרוע המבצעת של מדיניות הממשלה.

מקסים לוי: מדיניות הממשלה היא לפטר את העובדים האלה שאת מדברת עליהם.

מקסים לוי: היום, כל העובדים הסוציאליים שטיפלו אז במשפחות, בקהילה, ברווחה, במתנ"סים, פוטרו.

מקסים לוי: לכן, הזרוע המבצעת של מדיניות הממשלה לא קיימת יותר.

מקסים לוי: היה דיון לפני שבועיים במליאה, בפתח המושב הזה.

מקסים לוי: ואמרתי: אני רואה את תקציב המדינה המאושר לשנת 2002 ואין בו שום תזכורת לאיזו דרך.

מקסים לוי: למשל, משרד העבודה יש לו תקציב.

מקסים לוי: אם הרשות המקומית מבצעת, למשל, גירעון בתקציב הרווחה, מי נותן את התקציב?

מקסים לוי: מי צריך לתת את התקציב?

מקסים לוי: משרד העבודה והרווחה.

מקסים לוי: נכון?

רונית לב-ארי: נכון.

מקסים לוי: משרד הפנים נותן.

מקסים לוי: דרך מענקי איזון.

מקסים לוי: מה פתאום משרד הפנים נותן גירעון בנושא רווחה לרשויות המקומיות?

מקסים לוי: הוא יודע מה זו רווחה, בכלל?

מקסים לוי: צריך להעביר את כל תקציבי המימון לרשויות המקומיות למשרדים הייעודיים.

מקסים לוי: אם משרד העבודה והרווחה יודע שיש גירעון תקציבי כזה וכזה, הוא צריך לקבל את תקציבי האיזון בנושא הזה.

משה גפני: כן, בבקשה.

מנחם וגשל: אני רוצה קודם כל לפתוח – למרות שהדברים נאמרו במילתא דבדיחותא – ולמחות בשם הפקידים.

מנחם וגשל: אני חושב שלהציג אותנו כמי שהדבר היחיד שמעניין אותו זה הריב של הסמכויות ולא מעניין אותו שום דבר שקורה בשדה, זה קצת - - -

משה גפני: אף אחד לא אמר את זה.

מנחם וגשל: זה ככה נשמע.

משה גפני: ממש לא.

מנחם וגשל: אוקי.

מנחם וגשל: אז אני שמח.

משה גפני: ממש לא.

משה גפני: כאשר מדובר על ריב סמכויות מדובר על שרים.

משה גפני: ממש לא.

מקסים לוי: על העבודה שלך - ואני ביקרתי אצלך כמה פעמים – אני יכול להעיד פה, בשולחן הזה, זו עבודה נפלאה וטובה.

מקסים לוי: כמה חוסר בתקציב יש לך?

מקסים לוי: תגיד כאן.

מנחם וגשל: אני אגיד.

מנחם וגשל: לזה אני רוצה להתייחס.

משה גפני: על כל פנים, טוב שאתה אומר את זה.

משה גפני: אני מדגיש וחוזר ומדגיש – ואני חושב שזה נאמר על דעת כל חברי הכנסת כאן – כל מה שנאמר על ריבי סמכויות או משהו כזה, או ביקורת מרומזת או ישירה, הוא אך ורק כלפי הדרג הפוליטי.

מנחם וגשל: אז ברשותך, אני אמשיך ואומר את המשפט הבא: למרות שמצופה מאתנו להציג את עמדת המשרדים ואת עמדת השרים שלנו, יש לנו גם דעות משלנו.

מנחם וגשל: לא היינו נאבקים עליה כל כך חזק אם רק היינו מציגים את עמדת השר.

מנחם וגשל: היינו מציגים אותה ושותקים.

מנחם וגשל: אני אומר באופן ברור: אנחנו מתנגדים להקמת הרשות מבחינה מקצועית.

מנחם וגשל: אני, כרגע, לא אומר את עמדת השר.

מנחם וגשל: אני אומר את עמדתי האישי.

מנחם וגשל: אני רוצה כרגע לנמק ולהסביר למה, בדיוק מתוך אותם דברים שחבר הכנסת מקסים לוי אמר.

מנחם וגשל: רשות רזה זו פונקציה של מי שעומד באותה תקופה בראש הרשות.

מנחם וגשל: רונית לב ארי היא רזה, אז הרשות היא רזה.

מנחם וגשל: כשיתחלף מחר מנהל הרשות לקידום מעמד האישה והוא יהיה יותר שמן, הרשות תהיה שמנה.

מנחם וגשל: כי טבעו של ארגון הוא להתפתח.

מנחם וגשל: הוא להקים לו פקידות ותקני רכב וכל הדברים האלה – חבר הכנסת מקסים לוי – הם על חשבון הילדות בצופיה, שאין מקום להכניס אותן.

מנחם וגשל: לכן אנחנו מתנגדים לרשות.

מנחם וגשל: מאידך, אני לא יכול שלא להסכים עם חבר הכנסת ברונפמן לגבי השאלה האם משרדי הממשלה מסוגלים, בלי הקמת רשויות, לעבוד בצורה מתואמת, כדי שלא כל משרד יוביל מהלך משל עצמו ובסופו של דבר לא ייצור איזשהו אגרוף של עבודה שיכולה להתמודד עם הבעיות החדשות שעולות.

מנחם וגשל: אני אגיד משפט מקדים.

מנחם וגשל: אני בטוח – למרות שלא קיבלתי סמכות לעניין – אני בטוח שאם משרד העבודה והרווחה יצטרך להיות מוזמן לשולחן הזה כדי להציג את הראייה שלו לשנת 2002 או לחמש שנים הקרובות, הוא ישמח לעשות את הדבר הזה ואני מציע שיהיה דיון מקצועי בנושא הזה.

מנחם וגשל: האם יש לנו ראייה או אין לנו ראייה – ראייה סנרגטית, לא רק ראייה של המשרד שלנו.

מנחם וגשל: ראייה כוללת – איך צריך לנהל את המאבק באלימות במדינת ישראל, כשכל משרדי הממשלה צריכים להיות מעורבים בעניין הזה.

מנחם וגשל: אני אומר במפורש, שבדיון הזה אנחנו נצטרך לפרוע את השטר ולומר איך אפשר להתמודד עם בעיות חדשות שעולות שלא היו בשנות החמישים, אלא נמצאות בשנות האלפיים.

מנחם וגשל: איך מתמודדים אתן.

מנחם וגשל: על כל פנים, אם אני מסתכל על תוכניות של הרשות או על תוכניות של המרכז ואני רואה את העלויות שלהן, אני אומר לכם: אם נקבל עשרה אחוז מהתקציב הזה, שבו מדובר בהקמת הרשויות או בהקמת המרכזים, לא יצטרכו לפטר את העובדים הסוציאליים ברשויות ויוכלו לאפשר פקידי סעד.

מנחם וגשל: תראו איזה אבסורד: היום חסרים במדינת ישראל קציני מבחן או פקידי סעד בכמויות כאלה, שאם הם לא היו חסרים, ניתן היה למנוע הרבה מאד תופעות.

מנחם וגשל: יש לנו את ההנחיה של היועץ המשפטי לאי-תביעה.

מנחם וגשל: אנחנו לא מסוגלים למלא את זה היום.

מנחם וגשל: אם ילד לוקח היום סמים וצריך להביא אותו לדיון אצל קצין מבחן ולא לפתוח לו תיק – כדי לא להכניס אותו למטחנת הבשר – אין לנו קציני מבחן לעשות את הפעולה הזאת, התיקים שוכבים במשטרה, בסופו של דבר נפתח תיק ומטחנת הבשר מתחילה לעבוד.

מנחם וגשל: אז מה הטעם היום לקחת את התקציבים שבהם מדובר ולפתח עוד ועוד רשויות?

מנחם וגשל: מאידך, אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר לך: יש היום ועדה בין משרדית לטיפול בנושא של אלימות במשפחה.

מנחם וגשל: הרבה מאד אנשים שיושבים כאן סביב השולחן חברים בוועדה הזאת.

מנחם וגשל: אני מרכז את הוועדה ואני מעיד על עצמי שהוועדה הזאת היא לא ועדה של משרד העבודה והרווחה, למרות שמנכ"ל משרד העבודה והרווחה הוא היושב בראשה.

מנחם וגשל: היא ועדה בין משרדית והיא צריכה לקחת בחשבון את עמדות כל המשרדים.

מנחם וגשל: התקציב שצריך לבוא לוועדה הזאת צריך להתחלק בין המשרדים וכך יהיה, כל עוד הוועדה הזאת תעבוד.

מנחם וגשל: אלא, שגם הוועדה הזאת לא היתה מקבלת אגורה אחת אם חברת הכנסת יעל דיין לא היתה עושה מלחמת חורמה לטובת עניין מסוים כדי לקבל את התקציבים.

מנחם וגשל: לכן, אני רוצה לומר: השאלה כרגע היא לא שאלת ריב הסמכויות.

מנחם וגשל: השאלה היא שאלה של תפיסה קונספטואלית.

מנחם וגשל: אני חושב שעבודה בין משרדית חייבת להיעשות, תיאום בין משרדי חייב להיעשות, עבודה משותפת חייבת להיעשות, הקמת רשויות היא פשוט בזבוז של המשאבים האלה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: לשלטון המקומי יש עמדה בעניין הזה?

אביטל רימון: בעיקרון כל דבר שיסייע במלחמה באלימות הוא, כמובן, מבורך על ידינו, אבל דווקא מתוך הקשבה לדברים שנאמרו פה, הרושם הוא שזה באמת נושא מקצועי - - -

מקסים לוי: נושא מקצועי תקציבי.

מקסים לוי: הייתי אומר אפילו תקציבי ואחר כך מקצועי.

מקסים לוי: כי מקצועי – יש לנו.

מקסים לוי: רק התקציב חסר.

אביטל רימון: גם מקצועי, במובן זה שגם סביב השולחן הזה כולם מסכימים שצריך לייחד לשם תקציבים והשאלה היא אם הדרך הנכונה לעשות את זה – ואני לא רוצה להגיד כי אין לי את הכלי המקצועי להגיד ברגע – אם כרשות או במסגרת המשרדים הקיימים.

אביטל רימון: לכן, אם אני יכולה להציע משהו, אני חושבת שלא נוכל להימלט מדיון מקצועי כמו שהציע קודם מר וגשל, שאמר שמשרד העבודה יפרע את השטר, בשביל לשמוע באמת מה החלופות האופטימליות בהנחה שהמטרה של כולם היא לנצל בצורה המיטבית את הכלים ואת התקציב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: המשרד לביטחון פנים.

עודד ברוק: הרבה להוסיף אין לנו.

משה גפני: לא חייב.

עודד ברוק: מה שאנחנו יכולים להגיד זה שגם אנחנו בחנו את הנושא.

עודד ברוק: אנחנו הגשנו תוכנית לוועדת שרים לנושא אלימות - כי היום קיימת גם ועדת שרים בנושא הזה – התוכנית נבחנה.

עודד ברוק: כרגע יש עליה ערר, אבל בעיקרון, גם אנחנו מתנגדים להקמה של רשות עצמאית ואנחנו מוצאים לנכון להקים מעין גוף מתאם בתוך משרדי הממשלה.

מקסים לוי: השאלה אם המשרד לביטחון פנים – לא פעם אני נתקל במכתבים בנושא הזה – כאשר הוא נתקל בנושא עבריינות, לא משלח את בני הנוער ללשכות הרווחה, כדי שהן יטפלו בהם ואחר כך הם חוזרים למעצר עוד פעם.

עודד ברוק: זה קציני מבחן.

מקסים לוי: אבל במספר רשויות מקומיות אין עובדים שיטפלו בבעיה, אין תקציב והבחור הולך למאסר.

עודד ברוק: זה לא עניין של המשטרה.

עודד ברוק: את זה צריך להפנות לקצין המבחן.

משה גפני: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף בעניין?

משה גפני: בבקשה.

טלי גל: אני אולי מייצגת פה את אחד הגופים היחידים שלא שייכים למשרדי הממשלה וניטרלים במובן הזה.

טלי גל: אנחנו הרבה מאד, בעבודה שלנו, רואים את הצורך באיזשהו גוף שגם יתאם אבל גם ינהיג את הנושא של מאבק באלימות וטיפול בנפגעי עבירה, בין השאר – שזה גם שייך לנושאים שהועלו.

טלי גל: תיאום זה דבר מאד מסובך, הנהגה זה לדעתי דבר עוד יותר מסובך.

טלי גל: כי בהנהגה צריך שיהיה גוף שייקח על עצמו לטפל, לא רק בהיבט הטיפולי סוציאלי.

טלי גל: הצורך בולט מאד מהשטח.

טלי גל: יש פה, בעצם, שלוש עמדות.

טלי גל: יש פה עמדה אחת של הקמת רשות סטטוטורית – ויש בה סכנות.

טלי גל: אני מודעת לסכנה שרשות תבלע תקציבים וכמעט לא תוציא תקציבים לשטח ובעצם תיקח תקציבים שכל כך חסרים.

טלי גל: זה מצד אחד.

טלי גל: מצד שני קיימת ההצעה של המשרד לביטחון פנים, שאני לא מכירה אותה לפרטים ואני חושבת שרצוי שנכיר אותה יותר לעומק, שמדברת על איזשהו גוף מתאם בתוך משרדי הממשלה.

טלי גל: אני מניחה שזה המשרד לביטחון פנים?

עודד ברוק: משרד ראש הממשלה.

טלי גל: זה נראה לי יותר הגיוני.

טלי גל: יש את העמדה השלישית, שאנחנו גם עוד לא מכירים אותה לעומק, שזה משרד העבודה והרווחה, שמתנגד לזה ורוצה להציע משהו אחר – שכנראה שיהיה בתוך משרד העבודה והרווחה?

בתיה ארטמן: לא.

בתיה ארטמן: חסרה כאן קצת אינפורמציה.

בתיה ארטמן: קיימות למעשה שלוש ועדות בין משרדיות.

בתיה ארטמן: ועדה אחת של טיפול באלימות במשפחה שבראשה מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, כי מטבע הדברים אלה נושאים שמשרד העבודה והרווחה מטפל בהם.

בתיה ארטמן: שותפים כל הגורמים של משרדים רלוונטיים אחרים.

בתיה ארטמן: קיימת ועדה בין משרדית נוספת לנושא מאבק באלימות בחברה, שזה מטבע הדברים בטיפולה של משטרת ישראל והמשרד לביטחון פנים ועומד בראשה המשרד לביטחון פנים - - -

ענת אסיף: שהיא הגישה את התוכנית.

בתיה ארטמן: שהיא הגישה את התוכנית וקיימת ועדה בין משרדית שלישית, לטיפול באלימות בבתי הספר ומוסדות הלימוד, שהיא בראשות משרד החינוך.

משה גפני: מה עושים אם כל הוועדות האלה מתכנסות באותה שעה?

משה גפני: כי אני מתאר לעצמי שרוב הנציגים נמצאים בשלושת הוועדות.

בתיה ארטמן: הרבה נציגים אמנם נמצאים, יש גם נציגים אחרים.

ענת אסיף: שתיים משלושת הוועדות האלה כבר הגישו דו"חות.

בתיה ארטמן: גם הוועדה שלנו, גם הוועדה הבין משרדית לנושא אלימות במשפחה הגישה דו"ח.

בתיה ארטמן: חלק מהדברים בוצעו, חלק – בגלל אילוצים תקציביים, כמו שאתה יודע – לא בוצעו.

בתיה ארטמן: הוועדה הזאת ממשיכה להתכנס.

בתיה ארטמן: היא תהיה ועדה פעילה.

בתיה ארטמן: ההצעה שלנו, של המשרד, היתה, מתוך הכרה שצריך תיאום יתר מהתיאום שיש עכשיו ושזה לא יהיה תלוי רק במנכ"ל הזה או במנכ"ל ההוא, שיהיו גורמים שיתמנו לנושא הזה מכל משרד ושהם יהיו הגורמים המתאמים.

בתיה ארטמן: הם יהיו כמו צוות היגוי.

בתיה ארטמן: הקבוצה הזאת של שלושת המרכזים יהיו - - -

משה גפני: מזכירי שלושת הוועדות.

בתיה ארטמן: בדיוק.

בתיה ארטמן: והם יעלו נושאים וידונו ביניהם.

בתיה ארטמן: יש לזה יתרונות רבים.

בתיה ארטמן: א', היתרון שכל אחד מביא מהשטח שלו את הבעיות ומעלים את זה בפורום מצומצם.

בתיה ארטמן: היתרון הנוסף שהוא יתרון מאד משמעותי זה היתרון התקציבי.

בתיה ארטמן: זו עלות תקציבית מינימלית שמשיגה את אותה מטרה.

בתיה ארטמן: אז אם משיגים את המטרה, למה צריך לנפח מנגנון?

בתיה ארטמן: להפך.

בתיה ארטמן: כמו שאתה שומע מכולם, הבעיה העיקרית היא המחסור בתקציבים.

בתיה ארטמן: זה לא שאין תוכניות.

בתיה ארטמן: לנו יש תוכניות.

משה גפני: הבנתי, עורך דין ארטמן.

משה גפני: את מאד ברורה.

משה גפני: תודה.

טלי גל: אם אפשר להמשיך מאיפה שהופסקתי?

משה גפני: כן, אבל אם אפשר, אז להצטמצם.

טלי גל: כן.

טלי גל: מה שאני רוצה להגיד זה שוועדות בין משרדיות – כולל פורום מצומצם של יושבי הראש שלהם, זה לא דבר שייצור הנהגה.

טלי גל: מה שצריך פה זה גוף שינהיג את הנושא הזה.

משה גפני: מה פירוש המילה הזאת?

טלי גל: הפירוש הוא.

טלי גל: שצריך להיות גוף שיהיו לו סמכויות לפתח תוכניות ויהיו לו סמכויות להחיל את התוכניות האלה בכל משרדי הממשלה.

טלי גל: זה אומר שאם יש איזושהי פעילות שצריכה להיות בכל חלקי הארץ, זה צריך להיות גוף שיוכל להורות על הפעלת התוכנית הזאת בכל חלקי הארץ.

טלי גל: זה צריך להיות גוף שיהיו לו כוח וגם ראייה קדימה.

טלי גל: אנשים שרוב תפקידם הוא לשבת במשרדים מסוימים, לא יהיה להם זמן ולא משאבים כדי להזיז את הנושא הזה.

משה גפני: הבנתי.

טלי גל: בין האפשרויות האלה אני חושבת שצריך להיות עוד איזשהו דיון, למרות שאני מסכימה שעבר כבר הרבה מאד זמן.

טלי גל: יכול להיות שצריך לקצוב את הזמן.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: את רוצה להוסיף עוד משהו?

ענת אסיף: מילה.

משה גפני: בבקשה.

ענת אסיף: אני חושבת שכל דיון המשך בנושא הזה חייב להיות בנוכחות – שלו או של נציגו – של השר אביטל, שמטעם הממשלה מונה בדיוק לרכז את הנושא הזה וכל טענות שיש כלפי שרים או הממשלה בכלל, צריך לעשות את זה מולו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: טוב.

משה גפני: כן, בבקשה.

אריה רוקח: אני ממשרד החינוך ואני כאן שומע את האנשים.

אריה רוקח: אני לא מומחה למינהל או לעריכת דין, אבל אני עוסק בתחום הזה כבר שנים ואני רואה שתי נקודות שבגללן הייתי רוצה שיחשבו על איזה גוף מתאים שיוכל לעשות, א' לגבי התיאום.

אריה רוקח: מנחם וגשל עוסק בזה כבר שנים ואנחנו תמיד מדברים וחושבים איך לתאם בין הגופים השונים שעובדים ועד עכשיו לא נמצא לזה פתרון מתאים.

מנחם וגשל: הרשות למלחמה בסמים הצליחה לעשות את הדברים האלה?

אריה רוקח: נדמה לי שכן.

רומן ברונפמן: כן.

רומן ברונפמן: מנקודת ראיה שלנו, בהחלט כן.

מנחם וגשל: מה שהרשות למלחמה בסמים הצליחה לעשות בצורה מאד טובה – אם הצליחה - זה לעודד כל משרד בנפרד ללכת עם התוכניות שלו.

רומן ברונפמן: מה רע בזה?

מנחם וגשל: אני מדבר על התיאום.

מנחם וגשל: הרשות למלחמה בסמים לא הצליחה לעשות שום פעולה – ואני חבר טוב מאד של אנשי הרשות – שעושה את התיאום של עבודה משותפת בין משרדי הממשלה.

משה גפני: אני מציע את הדיאלוג לא לעשות פה.

משה גפני: מר רוקח, תגיד מה שיש לך להגיד.

משה גפני: הנושא ברור.

אריה רוקח: לא, אין דיאלוג.

אריה רוקח: זה דבר אחד.

אריה רוקח: פשוט, אני רואה את הקולגה שלי שעוסק בסמים במשרד החינוך ואני רואה איזה אפשרויות פותחת לו הרשות, אז אני פשוט מקנא, אבל אני לא יודע.

אריה רוקח: אולי יש דרך יותר טובה.

אריה רוקח: הדבר השני שנראה לי כאן חשוב, זה סעיף 17.

אריה רוקח: יש כאן אפשרות לקבל תקציבים מעל ומעבר למה שמשרד ממשלתי יכול לקבל.

אריה רוקח: מענקים, תרומות וכולי.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: עוד מישהו?

אברהם הופמן: אני יכול לומר, לאור ניסיון שיש לנו ברשות לשיקום האסיר, שזה נושא שהיה אפס במדינה ולאסיר במדינת ישראל, חוץ מאשר לחזור לכלא, לא היתה שום אפשרות.

אברהם הופמן: אנחנו שינינו את המפה ואת התמונה.

אברהם הופמן: זה מתבטא גם בירידה של 30% בחזרה לכלא.

משה גפני: אתם רשות ממלכתית על פי חוק?

אברהם הופמן: כן.

אברהם הופמן: אנחנו רשות ממלכתית.

אברהם הופמן: תאגיד.

משה גפני: תאגיד שרשאי לקבל תרומות וכולי?

אברהם הופמן: ודאי.

משה גפני: מתי הוקמה הרשות?

אברהם הופמן: 1984.

אברהם הופמן: במרץ 1983 זה עבר בכנסת.

משה גפני: מי הקים אותה?

משה גפני: היוזמה היתה של מי?

אברהם הופמן: הכנסת הקימה אותה.

אברהם הופמן: זו היתה יוזמה של הכנסת – של האופוזיציה כמעט, אז – והממשלה הצטרפה לזה.

אברהם הופמן: זו היתה ועדת הפנים.

אברהם הופמן: אז היתה הגברת אלמוזלינו.

משה גפני: מי היה שר העבודה והרווחה אתה יודע?

אברהם הופמן: שר העבודה והרווחה היה אוזן ושר הפנים שכלל אז משטרה היה ד"ר בורג והם ביחד החליטו להצטרף להצעה וללכת להקמת הנושא.

משה גפני: תגיד לי, בכנות, אל תסתיר: יש לכם עימותים, בגלל שאתם רשות, עם המשרדים?

משה גפני: במקרה הזה זה עם משרד העבודה והרווחה, המשרד לביטחון פנים.

משה גפני: יש לכם עימותים?

משה גפני: אל תסתיר.

משה גפני: אני לא חושב שמישהו יפגע, בגלל שהרשות הזאת הוקמה בשנת 1984.

בתיה ארטמן: השר הממונה הוא שר העבודה והרווחה.

משה גפני: הממונה שלו?

משה גפני: כן, אבל אני רוצה לדעת אם יש עימותים בתוך המשרד.

משה גפני: בגלל זה שאלתי.

בתיה ארטמן: אני רוצה להסביר משהו – ותתקן אותי אם זה לא נכון – כשקמה הרשות לשיקום האסיר, היא קמה בעצם ממקום שלא היה כלום.

בתיה ארטמן: זה היה גוף שהעלה בכלל את הרעיון והריץ את הרעיון.

בתיה ארטמן: זה שונה מהמצב של להקים רשות ממקום שממילא כבר מטפלים.

בתיה ארטמן: לכן ההקמה של הרשות היתה במקום ובאמת היא תפסה את הנישה שלה והיא עושה את העבודה בשילוב עם המשרדים.

בתיה ארטמן: יש לנו שילוב בעבודה.

בתיה ארטמן: אני משמשת גם היועצת המשפטית שלו.

אברהם הופמן: כן.

אברהם הופמן: למשל, כל תקנה שאנחנו מביאים לכאן בפני הוועדה, עוברת – לפני שהיא מגיעה לחתימת שר העבודה והרווחה – לשר לביטחון פנים.

אברהם הופמן: אפשר ללמוד מזה לדעתי דבר אחד: אם יש מישהו שמרכז נושא ויש לזה הנהגה, אז זה יזכה להרצה יותר טובה.

אברהם הופמן: אבל יש פה שאלה והיא: א', המילה הזאת: "המלחמה באלימות" כוללת כל כך הרבה אספקטים, שדווקא הריבוי, הרוחב, מונע הצלחה.

אברהם הופמן: אני הלכתי על דבר מאד מוגדר.

אברהם הופמן: החוק קבע לי.

אברהם הופמן: למשל, היתה באיזשהו מקום הפגנה של נוער וטענו כלפי: למה אתה לא מטפל בבוגרי חסות הנוער?

אברהם הופמן: אמרתי: החוק אומר: רק אסירים משוחררים.

אברהם הופמן: נקודה.

אברהם הופמן: הוגבלנו בזה.

אברהם הופמן: כאן, זה מאד כולל וקשה מאד בכל דבר שהוא מאד כולל לרכז מאמץ אמיתי.

אברהם הופמן: אם, נניח, זה היה מלחמה באלימות במשפחה, זו נקודה מאד בהירה, ברורה.

אברהם הופמן: יודעים היום פחות או יותר מה הדברים.

אברהם הופמן: כאן באמת אולי מתאים יותר גוף תיאומי.

אברהם הופמן: ב', מה שאמרו כאן לגבי הנושא התקציבי: הרשות שלי, הרשות למלחמה בסמים והמשרדים בעצמם, הבעיה שלהם היא חוסר תקציב.

אברהם הופמן: אם היום היו מבטיחים שיהיו עוד 25 מיליון שקל לאלימות במשפחה – שהובטחו עוד מימי ביבי נתניהו, אני חושב ועד היום הכסף הזה לא הועבר – אז הדברים היו נראים אחרת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני רוצה להציע ארבע הצעות לסיכום ומה שאתה תחליט – חבר הכנס ברונפמן – בדרך הזאת נלך.

משה גפני: אני רוצה להקדים לזה משפט אחד.

משה גפני: תראו, ההחלטה לגבי הקמת רשות יכולה להיות של הממשלה באישור הכנסת ויכולה להיות יוזמה של הכנסת, ברגע שנבחרי הציבור מחליטים לשדרג את הנושא שבו אנחנו עוסקים.

משה גפני: אני הייתי שותף להקמת רשויות שונות, אף על פי שהנושאים היו מטופלים על ידי משרדי ממשלה שונים, כאשר הכנסת החליטה – או ביוזמה של הממשלה, או ביוזמה פרטית של חברי הכנסת – להעמיד את הנושא בדרגה יותר גבוהה ושהטיפול יהיה יותר רחב, יותר ממלכתי.

משה גפני: זה היה, אני חושב, בשנת 1989 עם רשות העתיקות, זה היה עם רשויות אחרות.

משה גפני: על כל פנים, קורה, כאשר יש מצב שמספר משרדי ממשלה או אפילו משרד ממשלתי אחד מטפלים בנושא מסוים, שמחליטים להעלות את רמת הטיפול בעניין הזה.

משה גפני: הרעיון שעומד מאחורי הרשות למלחמה באלימות של חבר הכנסת ברונפמן, זה הרעיון.

משה גפני: כולנו יודעים שהנושא של האלימות קיבל, לצערנו הרב, עדיפות מבחינת מה שקורה בשטח והטיפול, עם כל העבודה החשובה שעושים המשרדים שעוסקים בזה, לא שודרג, לא על ידי הממשלה ולא על ידי הכנסת.

משה גפני: בוודאי לא מבחינה תקציבית, אבל גם לא בטיפול עצמו, בתיאומים ובכל מה שנלווה לזה.

משה גפני: לכן, הכנסת, בהסכמה של הממשלה, קיבלה החלטה להעביר את החוק הזה.

משה גפני: לכן זה נמצא כאן בוועדה ולכן אנחנו דנים על כך והשאלה היא מה עושים הלאה ויש לי ארבע הצעות: הצעה אחת אומרת: המשרדים לא בסדר, זה לא מעניין אותנו, אנחנו מתחילים לדון על החוק, עוברים על סעיפיו, מצביעים בסוף ומביאים את זה לקריאה ראשונה.

משה גפני: בכל מקרה, בין אם הוועדה מאשרת את זה ובין אם היא לא מאשרת, זה עולה למליאת הכנסת ומה שהמליאה תחליט זו כמובן ההחלטה הסופית.

משה גפני: אם המליאה מאשרת זה ממשיך הלאה ואם המליאה דוחה זה נופל.

משה גפני: זה אופן אחד.

משה גפני: האופן השני זה להקציב שוב זמן למשרדי הממשלה ולומר להם: השתכנענו או לא השתכנענו מהדברים שלכם, אנחנו נותנים לכם עוד שבועיים, עוד חודש.

משה גפני: תגידו מה אתם רוצים לעשות.

משה גפני: יש אופן שלישי והאופן השלישי הזה מחולק לשניים וזו בעצם ההצעה שביטאה אותה הגברת רונית לב-ארי.

משה גפני: אני חושב שלגבי העניין הזה אין ויכוח, גם לגבי משרדי הממשלה.

משה גפני: אני חושב שבסופו של דבר גם משרד העבודה והרווחה יסכים, לפחות, לעשות תיאום בין הוועדות.

משה גפני: זה בוודאי.

משה גפני: הרי חס וחלילה שלושת הוועדות יכולות להתכנס באותו יום ואדם שחבר בשלושתן לא ידע לאן ללכת.

משה גפני: זה לבד צריך רשות.

משה גפני: על כל פנים – הרעיון הוא לנסח את החוק הזה מחדש.

משה גפני: אגב, הבעיות התקציביות שהועלו פה, שהולך כסף לרשות, זה דווקא לא כל כך שכנע אותי.

משה גפני: כי רשות יכולה גם לגייס כסף, מה שמשרדי ממשלה לא בדיוק יכולים לעשות.

משה גפני: הרי הקמת רשות לפעמים מקילה על בעיה תקציבית.

משה גפני: אני לא חושב שזה דווקא הנושא.

משה גפני: ודאי שצריך תקציב לנושא המאבק באלימות, אבל הקמת רשות דווקא יכולה לעזור.

משה גפני: בקיצור, שהצעת החוק תאמר, בשונה מהצעת החוק הזאת – כמובן, על זה אנחנו דנים, אבל אנחנו משנים את זה כאן בוועדה - שאנחנו מקימים גוף שאני לא יודע בדיוק איך לקרוא לו.

משה גפני: כי הקמת רשות היא על פי חוק, אבל הגוף הזה צריך להיות במשרד ראש הממשלה והוא – איך עורכת דין גל אמרה – ינהיג את העניין הזה.

משה גפני: ינהיג את העניין הזה משמעותו היא שלא מתערבים בעבודת המשרדים.

משה גפני: יש משרד חינוך וכמובן משרד העבודה והרווחה ומשרדים אחרים, אבל הגוף זה ינהיג את העניין הזה מבחינת הטיפול, התיאום וכדומה.

משה גפני: הוא לא יצריך תקציב נוסף, מכיוון שזאת לא תהיה רשות על פי חוק.

משה גפני: יכול להיות שבהמשך אותו גוף, שיהיה במשרד ראש הממשלה ויתאם בין המשרדים השונים, יבוא בעצמו בסופו של דבר ויציע להקים רשות שתהיה רשות על פי חוק.

משה גפני: מה שאנחנו נחליט, אנחנו נחליט בחוק הזה על הקמת גוף שאני עדיין לא יודע את ההגדרה שלו.

משה גפני: את ההצעה הזאת אפשר לחלק לשניים.

משה גפני: יש אופן בו אתה מכין את הצעת החוק הזאת בתיאום עם היועצת המשפטית של הוועדה, אתה תנסח אותו, אתה תביא אותו לידיעת המשרדים ושהם יאמרו את דעתם.

משה גפני: אני מקווה שתהיה הסכמה, אבל אם גם על זה לא תהיה הסכמה, אז נעביר את זה.

משה גפני: אני מניח שעל זה גם יהיה פה רוב בוועדה, אבל כמובן, עדיף שזה יהיה בתיאום.

משה גפני: האופן השני – שזו ההצעה הרביעית – זה שאתה לא תעסוק בעניין הזה, אלא שהם יכינו את זה.

משה גפני: אני אגיד לך מה היתרון ומה החיסרון של כל אחת משתי ההצעות האחרונות.

משה גפני: אם הם מציעים את זה, הם יתמכו בזה.

משה גפני: אם אתה מציע – לא בטוח.

משה גפני: אני מצטער שאני אומר את זה כך בגלוי.

משה גפני: זה גם טבע האדם, הרי זה ברור לגמרי.

משה גפני: החיסרון של זה הוא שאם הם יציעו זה ייקח הרבה זמן ואם אתה תציע זה ילך מהר.

משה גפני: עכשיו תחליט באיזה אופן מארבעת הדרכים אתה רוצה ללכת.

רומן ברונפמן: קודם כל אני רוצה להודות לכל מי שנוכח פה, לפחות על הכנות.

רומן ברונפמן: גם זה חלק חשוב ביחסי מחוקק – רשות מבצעת.

רומן ברונפמן: אני חושב שאין לנו ספק שיש צורך בגוף שיתאם - ואני אשתמש במילה גם ינהיג – את כל הנושא על כל מרכיביו בכל משרדי הממשלה.

רומן ברונפמן: אני הייתי מאחד את הצעה מספר 1 והצעה מספר 3 ביחד.

רומן ברונפמן: אני אגיד לך למה.

רומן ברונפמן: הרעיון הוא להתקדם עם הנוסח הזה, אבל לשנות אותו תוך כדי להצעה שהיא באמת ההצעה של גברת לב-ארי.

רומן ברונפמן: אני חושב שאני אקבל את השינוי הזה.

רומן ברונפמן: אני אגיד לך למה אני הולך על שילוב השניים.

רומן ברונפמן: כי במקרה אחר אנחנו ניתקע בנושא חדש ונצטרך לעשות את כל המהלך מהתחלה.

משה גפני: על מה?

משה גפני: על הצעה 3 ו 4 נושא חדש?

מרים פרנקל-שור: אין נושא חדש לקריאה ראשונה.

משה גפני: אין בעיה של נושא חדש.

משה גפני: חוץ מזה, מי יטען?

משה גפני: אחד ממשרדי הממשלה יטען לנושא חדש?

רומן ברונפמן: כל אחד מחברי הכנסת יכול לטעון לנושא חדש.

משה גפני: אין נושא חדש לקריאה ראשונה, אבל אפילו אם היה נושא חדש, אז נגיד: בסדר.

משה גפני: אז נלך על זה.

רומן ברונפמן: אז או 1 או 3 מקובל עלי.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא אכפת לי, אבל אני אגיד לך מה הבעיה ב 1.

משה גפני: הנוהג בוועדה – היא הרי בעלת הבית שלי, היועצת המשפטית ואני לא יכול בלעדיה – זה שאנחנו חייבים לעבור סעיף סעיף.

משה גפני: זה ייקח זמן.

רומן ברונפמן: אוקי.

רומן ברונפמן: אז אני לוקח את ההצעה השלישית.

משה גפני: את השלישית.

משה גפני: אז אנחנו מסכמים שחבר הכנסת רומן ברונפמן יכין הצעה – לא חשוב מתי.

משה גפני: מתי שתגיד שזה מוכן, זה מוכן ואז אני אביא את זה, בעזרת השם – הוא יראה אותה לכם, אני מבקש שתתמכו בהצעה שלו.

משה גפני: אפשר לבקש?

מנחם וגשל: לבקש תמיד אפשר.

ענת אסיף: אפשר לבקש לראות את זה לפני הישיבה?

משה גפני: בוודאי.

משה גפני: זה מה שאמרתי.

משה גפני: אני אמרתי שהוא יראה לכם את זה לפני הישיבה.

משה גפני: אני מבקש שתתמכו בהצעה שלו ואני אגיד לכם למה.

משה גפני: מפני שגם הוא אדם נבון וגם אתם אנשים נבונים ונשים נבונות והסיכום היה הרי ברור.

משה גפני: לגבי העניין הזה אין ויכוח.

משה גפני: יש ויכוח על ניואנסים.

משה גפני: אם חבר הכנסת ברונפמן לא מדבר על רשות ומוריד את הטענות שלכם, שחלקן היו טענות מתקבלות על הדעת, הוא הולך על מצב ביניים שבו לכל הדעות אנחנו משדרגים את העניין של המאבק באלימות ויוצרים את התיאום הזה דרך משרד ראש הממשלה.

משה גפני: הוא לא פוגע בעבודת המשרדים, להיפך, מייעל אותה, אז להצעה הזאת אתם צריכים להסכים.

עמית לרנר: אז אין צורך בחוק.

משה גפני: ודאי שיש צורך בחוק.

עמית לרנר: החלטת ממשלה, זה לא מספיק?

משה גפני: אה, אם אני הייתי סומך על החלטות ממשלה לא היינו צריכים להגיע להרבה דברים.

משה גפני: אני מדבר על חוק.

משה גפני: אני רוצה שהחוק יחייב את משרד ראש הממשלה להקים את זה, יחייב את המשרדים לתאם לפי ההצעה הזאת.

משה גפני: לא רק זה.

משה גפני: אני אפילו הייתי מוסיף משפט בחוק הזה, שלאחר מכן הגוף הזה יצטרך גם לחשוב על רשות.

משה גפני: אני לא יודע איך עושים את זה מבחינת הניסוח המשפטי, אבל יכול להיות שבסופו של התהליך החוק הזה יהיה חוק של שלב ראשון.

משה גפני: יכול להיות שכולם יגיעו אחרי זה למסקנה שבאמת צריך להקים רשות.

משה גפני: רשות על פי חוק, עם תאגיד, עם הכל, אבל זה השלב הבא.

משה גפני: לכן, הסיכום הוא שחבר הכנסת ברונפמן יכין את הצעת החוק, הוא יראה אותה למשרדי הממשלה הרלוונטיים בעניין ואני מאד מבקש את התמיכה שלכם בהצעת החוק.

משה גפני: ברגע שזה יהיה מוכן עם ההערות שלכם, אני אביא את זה לכאן, כהכנה לקריאה ראשונה.

משה גפני: אין פה בעיה של נושא חדש, להיפך.

משה גפני: זה מבוסס על הרציונל ועל ההיגיון שעומד מאחורי החוק הזה ואנחנו, בעזרת השם, נביא את זה לקריאה ראשונה.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.