ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 297, 2001-07-16 12:00

חברי הוועדה: מוזמנים: נירה ברעם - מפקחת אחות ראשית ארצית, משרד הבריאות פיטר מגנוס - מפקח עבודה ראשי, משרד העבודה והרווחה סנ"צ אלי ממן - קצין אח"ק נגב, משרד לבטחון פנים כמאל ריאן - סמנכ"ל המגזר הערבי, מרכז השלטון המקומי עיריית רהט: טלל אלקרנאוי - ראש עיריית רהט סלמן אלעאסם - מנהל מחלקת הרווחה סמי עובוסייאן - נהג ראש עיריית רהט איריס אוזן - מזכירה עו"ד יוסי כהן - יועץ משפטי לירי אנדי פינדליג - ראש תחום פיתוח, בטרם - המרכז הלאומי לבריאות ובטיחות ילדים ד"ר יצחק קדמן - מנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד עבד - מטה המאבק לשיפור מצב החינוך במיגזר הבדואי

מנהלת הוועדה: סדר היום: ועדה משותפת להצעה לסדר יום בנושא מותם של שני ילדים שנפלו לבור הספיגה ברהט ועדה משותפת להצעה לסדר יום בנושא מותם של שני ילדים שנפלו לבור הספיגה ברהט

תמר גוז'נסקי: גבירותי ורבותי, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד, אשר היום הינה ועדה משותפת.

תמר גוז'נסקי: הוועדה המשותפת הוקמה לטיפול בהצעה לסדר היום בנושא מותם של שני ילדים שנפלו לבור ספיגה ברהט.

תמר גוז'נסקי: הוועדה המשותפת הוקמה בידי הוועדה לקידום מעמד הילד וועדת הפנים, לצורך הדיון בנושא זה.

תמר גוז'נסקי: נקבעו לה שישה חברי כנסת, ואני מקווה שהם יגיעו במהלך הדיון שאנחנו נקיים, כנראה שהם נמצאים בישיבה אחרת.

תמר גוז'נסקי: הנושא עלה לסדר היום בשל הטרגדיה הקשה שקרתה, והשאלות שצצו סביב הנושא, כיצד קרה האסון, האם ניתן היה למנוע אותו, ואיך אפשר למנוע אסונות כאלה בעתיד.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מודעים בוועדה שלנו, במהלך עבודתה, לתנאים הקשים הקיימים ביישובים בנגב מבחינת מערך השירותים לילדים, ובעיקר מערך החינוך המשלים ומערכות אחרות שאמורות להתקיים במדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שיש קושי גדול מאוד להורים להשגיח על ילדיהם, בשל מצוקות שונות, כגון גודל המשפחה ובעיות אחרות.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שדווקא במקומות כאלה השירותים המשלימים צריכים להיות הכי מפותחים, כי במקום שבו יש הרבה ילדים שנמצאים במצבים של מצוקה כלכלית והזנחה, השירותים נחוצים במיוחד.

תמר גוז'נסקי: לכן יש לנו בעיה קשה מאוד עם הילדים ביישובים אלה, ולדעתי עכשיו, בקיץ שהתחיל, הבעיה הולכת ומחריפה.

תמר גוז'נסקי: טבעם של ילדים שאם אין להם פתרונות ממוסדים הם מאמצים לעצמם את הפתרון ואת מגרש המשחקים שלהם, ובמקרה הטראגי שעליו אנחנו מדברים אנחנו ראינו שהילדים מצאו לעצמם כמגרש משחקים את בור המים, שבו שניים מהם טבעו.

תמר גוז'נסקי: לישיבה זו זומנו נציגים של העירייה ונציגים של המשרד לבטחון פנים, וכמובן גם נציגי משרד העבודה, משרד הבריאות, מרכז השלטון המקומי ואירגונים ציבוריים העוסקים בנושא של ילדים.

תמר גוז'נסקי: מטרת הדיון הינה בשני מישורים.

תמר גוז'נסקי: האחד לנסות לברר כיצד קרה האסון ואם ניתן היה למנוע אותו.

תמר גוז'נסקי: המישור השני הוא הסקת מסקנות לעתיד, שזה בעצם הדבר החשוב ביותר.

תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים כוועדה לשים על שולחן הכנסת המלצות מה צריך לעשות כדי למנוע תאונות ילדים.

תמר גוז'נסקי: בין המועד בו הגשנו את ההצעה לסדר היום בנושא שני הילדים שמתו בבור הספיגה ברהט לדיון שאנו מקיימים כיום, קרה עוד מקרה נורא בגליל, שבו שני ילדים נהרגו מנפילה מטרקטור שהתהפך כאשר הוסעו בו, האחד בן חמש וחצי והשני בן חמש.

תמר גוז'נסקי: אמנם המנדט הרישמי שלנו היה הדיון על האירוע רהט, אבל האסון הזה בעצם לימד אותנו על אפשרות אחרת, שבה מבוגר מתנהג בצורה מודעת באופן המסכן ילדים, ואחר כך הילדים האומללים משלמים את המחיר של הטרגדיה הזאת.

תמר גוז'נסקי: לכן אני מכניסה לדיון גם את נושא הילדים שנהרגו בצפון, לצורך הלקח שאנחנו צריכים ללמוד.

תמר גוז'נסקי: במקרה אחד מדובר בבור, במקרה השני מדובר בטרקטור, והתוצאה היא שני ילדים הרוגים פה ושני ילדים הרוגים שם.

תמר גוז'נסקי: הרבה פעמים מדברים על אחריות הורים, ואין ספק שיש אחריות הורים, ואף אחד לא פותר הורים מהאחריות שלהם.

תמר גוז'נסקי: לא ברהט ולא בזרזיר ולא בשום מקום אחר.

תמר גוז'נסקי: אבל בצד אחריות ההורים קיימת גם אחריות של החברה.

תמר גוז'נסקי: ולכן גם אם אכן צריך לבדוק מה קרה עם ההורים, האם ההורים דאגו והאם ההורים שמרו וידעו, בצד זה יש לבחון את האחריות שלנו המבוגרים, אחריות של מי שהבור נמצא בתחום שלו, אחריות של מי שנוהג בטרקטור ומעז לשים את הילדים הקטנים האלה על העגלה מאחוריו.

תמר גוז'נסקי: מבלי לפתור הורים מאחריות, אנחנו פה בעיקר כדי לדון איך אנחנו פועלים כחברה, כרשויות ממשלתיות, כעירייה וכו'.

תמר גוז'נסקי: נמצא איתנו ראש עיריית רהט, טלל אלקרנאי.

תמר גוז'נסקי: אבקשך לספר לנו מה ידוע לך על המקרה ומה המסקנות שלך לגביו.

טלל אלקרנאי: ראשית ברצוני לברך את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי על התעניינותה בצד החברתי ועל זכייתה בפרס למען חברה וקהילה.

טלל אלקרנאי: אנו דנים באירוע שהינו אסון כבד לנו כתושבי רהט ולחברה הישראלית בכלל.

טלל אלקרנאי: אנו כואבים את כאבם של ההורים השכולים ומשתתפים בצערם.

טלל אלקרנאי: האסון הוא אסון של כולנו מאחר ומדובר במותם של שני ילדים חסרי ישע, שהם חלק מכלל ילדי רהט הנמצאים במצוקה ומכלל ילדי הבדואים בנגב הנמצאים במצוקה ומחוסרי טיפול.

טלל אלקרנאי: האירוע קרה כחודש ימים לאחר שנכנסתי לתפקידי כראש העיר.

טלל אלקרנאי: מדובר באסון כבד, והוא אירע במבנה שנבנה ללא היתר, בשטח שהוא שטח ירוק, לא מוגדר, לא מיועד, שיש עליו תביעת בעלות של המשפחה שהקימה את המבנה הזה.

טלל אלקרנאי: הוא לא מוסדר בין מדינת ישראל, מינהל מקרקעי ישראל לבין המשפחה.

טלל אלקרנאי: הוא מתוכנן כאיזור תעשיה, אבל מאחר ולא הגיעו להסדר עם בעלי הקרקע השטח נשאר ריק, על אף שיש תקציב של המדינה בסך ארבעה וחצי מיליון שקל לפיתוחו כאיזור תעשיה.

טלל אלקרנאי: המשפחה מתנגדת וטוענת לתביעת בעלות, דורשת שיגיעו איתה להסדר על הקרקע ואחר כך הם יגיעו לפשרה בנושא של פיתוח שטחים.

תמר גוז'נסקי: מתי הוחלט להקים במקום איזור תעשיה?

טלל אלקרנאי: ההחלטה להקים איזור תעשיה התקבלה בשנת 77', בתקופה בה ארליך שר האוצר.

טלל אלקרנאי: עד היום המדינה לא גמרה את ההסדר עם המשפחה הזאת.

טלל אלקרנאי: זהו אחד מהאסונות הגדולים ביותר שהבדואים עומדים בהם.

טלל אלקרנאי: המשפחה החליטה לקחת את החוק לידיה והקימה במקום מבנה, ואנחנו כעירייה בודאי מתנגדים ונתנגד לבניה הבלתי חוקית.

טלל אלקרנאי: מי שחי ביישוב ובעיר צריך להתנהג בהתאם לכללים של ועדת תכנון ובנייה, ולעיר יש כללים משלה.

טלל אלקרנאי: ראש העיר הקודם יחד עם מהנדס העיר הוציאו צו הריסה למבנה הזה, בעשרים ושמיני לתשיעי 2000, אשר נמסר, בליווי משטרה.

טלל אלקרנאי: לאחר מכן היו האירועים הקשים במיגזר הערבי.

טלל אלקרנאי: אינני יודע מה קרה ומדוע לא נהרס המבנה, העניין עדיין בחקירה.

טלל אלקרנאי: כאשר האסון קרה הוריתי למהנדס העיר ולצוות המקצועי בעירייה להעמיד את כל הנתונים ואת כל המסמכים הדרושים לנושא החקירה, למשטרה, למשרד העבודה והרווחה ולמועצה הציבורית לשלום הילד.

טלל אלקרנאי: אנו מחוייבים לכל מה שיידרש ונעמיד לרשות כל הגופים להם את הנתונים העומדים ברשותנו.

טלל אלקרנאי: ידוע לי שהמשטרה התחילה לחקור את הנושא, ומה שעל פניו נודע לי, לאחר התחקיר, שהמבנה המשיך לפעול, והושכר על ידי בעלי המבנה לאדם שהפעיל בו מכון לשטיפת לרחיצת רכבים, ושם גם נחפר בור, שלא ידענו על קיומו.

טלל אלקרנאי: העירייה לא ידעה בכלל על קיום הבור, אני אומר זאת בוודאות.

טלל אלקרנאי: לא הצד המקצועי ולא הצד הפוליטי.

טלל אלקרנאי: ליד המבנה הזה גרה המשפחה של הילדים, בשכונה 5.

טלל אלקרנאי: נראה שגם חשמל ומים קיבל השוכר מאחד השכנים, ללא אישור.

טלל אלקרנאי: נראה שגם התושבים בקטע הזה נהגו בחוסר זהירות בזה שאיפשרו לו להתחבר לחשמל ומים בניגוד להסכמת העירייה.

תמר גוז'נסקי: האם אתה יודע מתי נחפר הבור?

טלל אלקרנאי: לא, אף אחד מאיתנו לא ידע.

טלל אלקרנאי: בדיעבד, עד היום איננו יודעים מתי נחפר הבור, אבל התברר לנו אחר כך כנראה כשהפעילו את שטיפת המכוניות במבנה נחפר שם הבור לצורך ניקוז המים.

טלל אלקרנאי: לא קיבלנו שום הודעה בעירייה על כך שנחפר בור והוא מסוכן לילדים.

טלל אלקרנאי: מדובר בשני ילדים המתגוררים עם אמם, אשר נמצאת בסכסוך עם בעלה.

טלל אלקרנאי: הם בני דודים, ונמצאים במצב קשה מאוד.

טלל אלקרנאי: כנראה שהילדים יצאו מהבית לשחק בחוץ.

תמר גוז'נסקי: למיטב ידיעתי היתה שם קבוצה גדולה של ילדים, לא רק שניים.

טלל אלקרנאי: מייד אתייחס לנושא של הילדים, שהוא אחד האסונות הכבדים של העיר הזאת, ושל יישובי הבדואים בכלל בנגב.

טלל אלקרנאי: הילדים שיחקו שם, קרה מה שקרה ושניים מהם נפלו לבור.

טלל אלקרנאי: והתוצאה ידועה.

טלל אלקרנאי: צריך לחקור את הנושא הזה, לבדוק מדוע לא נהרס המבנה ולא הופסק השימוש בו.

טלל אלקרנאי: כל הדברים הללו צריכים להיבדק.

טלל אלקרנאי: יחד עם זאת המצב הוא עוד יותר קשה, והלוואי שלא יקרו עוד אסונות בעיר הזאת, אבל אני לא אופטימי.

טלל אלקרנאי: המצב ביישובי הבדואים בנגב, מבחינת ילדים, הוא קשה ביותר.

טלל אלקרנאי: יושב פה מנהל מחלקת הרווחה שלנו, אשר יתייחס לנושא הזה של הילדים.

טלל אלקרנאי: יש לנו גידול אוכלוסין מן הגדולים במדינה, חמש נקודה שמונה אחוז.

טלל אלקרנאי: בעיר רהט שישים ושניים אחוז מהתושבים הם ילדים.

טלל אלקרנאי: לילדים אלה אין כל מסגרות ביישוב.

טלל אלקרנאי: כשהעבירו את הבדואים ליישובי קבע הם לא קיבלו ליווי.

טלל אלקרנאי: זה דבר לגיטימי להעביר שבטים ליישובים, גם את האתיופים מביאים מחוץ לארץ, אלא שמלווים אותם ומסייעים להם ללמוד איך לחיות ביישוב.

טלל אלקרנאי: עיר אינה שבט.

טלל אלקרנאי: אני מזמין כל אחד מכם להסתכל ולסייר ברהט.

טלל אלקרנאי: אתה נוסע על הכביש ורואה עשרות ילדים משחקים על הכביש, בגלל שאין להם מגרשי משחקים ומתקנים לילדים, אין להם שום מסגרות, והם נאלצים לעשות מהכבישים מגרשי כדורגל.

טלל אלקרנאי: זה מצב מאוד מסוכן.

טלל אלקרנאי: לנו כעירייה אין אפשרויות לבוא ולסייע בהקמת מתקנים ובסיוע לילדים, בנוסף לעוני וליתר מצוקות שלהם.

טלל אלקרנאי: מדובר בהרבה מאוד משפחות שבחלקם מתחתנים עם אישה שניה ושלישית, ישנן נשים חד הוריות אשר מלבד הקיצבה של ביטוח לאומי אין להם שום סיוע לילדים שלהם.

טלל אלקרנאי: ארבעים ושבעה אחוז מתושבי העיר חיים על חשבון ביטוח לאומי.

טלל אלקרנאי: ללא ביטוח לאומי בעצם תושבי רהט היו יכולים להיות בקטגוריה של ג'בליה במצבם הכלכלי.

טלל אלקרנאי: אין לנו אפשרויות ואמצעים היום בעיר לטפל בילדים האלה.

טלל אלקרנאי: משרד העבודה והרווחה מתקצב את המחלקה בתקציבים הדלים שעומדים לרשותו, אבל אין תקציב מאסיבי המוקדש לנושא הילדים.

טלל אלקרנאי: אין טיפול בנושא של הילדים.

טלל אלקרנאי: מצב זה מביא אותנו להמשך העוני, המשך המצוקות, והמשך רמת החינוך הנמוכה.

טלל אלקרנאי: סיפרתי קודם בדיחה בנושא, על אחד הקיבוצים בסביבה שאמרו בו שבשנה וחצי לא נולד אצלהם ילד אחד.

טלל אלקרנאי: ביישובים האלה רמת החיים הרבה יותר גבוהה, ובעצם אם יש הגירה זו הגירה שלילית מהיישובים למקומות בהם רמת החיים גבוהה יותר.

טלל אלקרנאי: ואילו אצלנו יש גם ריבוי טבעי גבוה וגם הגירה חיובית לתוך העיר.

טלל אלקרנאי: עדיין חמישים אחוז מהאוכלוסיה הבדואית לא התאכלסה ביישובי קבע, והם מגיעים ליישובים כמו רהט, כך שתמיד קיימת הגירה חיובית, ותמיד יש גידול במספר ילדים ביישוב.

תמר גוז'נסקי: האם העליתם פרטים נוספים בבירורים שערכתם, מעבר למה שנשמע מגורמים אחרים?

טלל אלקרנאי: לגבי הנושא של הילדים נציג הרווחה של רהט ידבר.

טלל אלקרנאי: בנושא המבנה ביקשנו להוציא צו שיפוטי להריסת המבנה.

טלל אלקרנאי: מאחר והוא לא נהרס אני מבין שהשופט ביקש בינתיים להוציא צו סגירה.

טלל אלקרנאי: אני חתמתי על צו סגירה לעסק, ועל אף שחתמתי על צו סגירה נתתי ארכה, אבל בינתיים העסק לא נסגר.

טלל אלקרנאי: נדמה לי שהמשפחה, בעלי המבנה, הפכו את הייעוד שלו ממקום לשטיפת מכוניות למסגריה.

טלל אלקרנאי: זהו מצב אבסורדי.

טלל אלקרנאי: אני לא מוכן לתת לזה יד.

תמר גוז'נסקי: ומה קרה עם הבור?

טלל אלקרנאי: הבור כוסה וגידרנו את השטח סביבו.

טלל אלקרנאי: מבחינת צו ההריסה, השופט לא נתן לנו צו הריסה אלא קבע את התיק להמשך דיונים.

טלל אלקרנאי: אני מקווה שהעסק הזה ייסגר, ואם לא ייסגר אנחנו מתכוונים להוציא צו סגירה בליווי המשטרה.

טלל אלקרנאי: אם יתן לנו השופט צו הריסה אנחנו מתכוונים להרוס את המבנה הזה.

טלל אלקרנאי: לא רק את המבנה הזה, גם מבנים בלתי חוקיים אחרים.

טלל אלקרנאי: השבוע חתמתי על עשרים וארבעה צוי הריסה למבנים בלתי חוקיים הקיימים בעיר הזאת.

טלל אלקרנאי: קיימת בעיה אחרת שיש לתת עליה את הדעת.

טלל אלקרנאי: ברהט יש מחסור בתעסוקה, יש חוסר במקורות פרנסה, ואנשים לפעמים נאלצים לאלתר מקורות פרנסה.

טלל אלקרנאי: איזור התעשיה שלנו נתקע במשך שנים, ואנשים רוצים להקים מפעל של שיש, נגריה, מסגריה, משהו להתפרנס ממנו.

טלל אלקרנאי: צריך להתייחס גם לצד הזה של הבעיה, מה עושים עם האנשים האלה, המבקשים בסך הכל להתפרנס ולשם כך זקוקים לשטח לבנות בו.

תמר גוז'נסקי: האם נעשה סקר לאיתור בורות נוספים הקיימים בעיר או עוד מקומות מסוכנים לילדים?

טלל אלקרנאי: כן, נעשו סקרים על ידי מחלקת הנדסה, הפיקוח העירוני ורישוי עסקים.

טלל אלקרנאי: סקרנו את היישוב, מצאנו כמה מקומות מסוכנים וסגרנו אותם.

טלל אלקרנאי: יש עוד מקום לשטיפת מכוניות שגם עליו הוצאנו צו סגירה.

תמר גוז'נסקי: עדיין לא ברור לי מה קורה עם הבור.

טלל אלקרנאי: הבור הקיים נסגר.

טלל אלקרנאי: בורות אחרים לא קיימים ביישוב.

טלל אלקרנאי: עם זאת קיימת תופעה אחרת שאני חייב לציין אותה, והיא נושא חיבורי החשמל.

טלל אלקרנאי: יש בעיר משפחות שמתחברות, בגלל מצבן הכלכלי הקשה, בחיבורי חשמל לא תיקניים מבית לבית.

טלל אלקרנאי: עם כל הכאב הוצאתי הנחיה לחברת חשמל שינתקו אותם.

טלל אלקרנאי: הדבר כואב לי, ויש פה בעיה, אבל אני לא רוצה שיקרה עוד אסון.

טלל אלקרנאי: יש הרבה מאוד ילדים שמשחקים ועלולים להתחשמל.

טלל אלקרנאי: לגבי שני הילדים אני מבקש ממנהל מחלקת רווחה לדווח לוועדה.

סלמן אלעאסם: בעצם נודע לנו על האירוע עוד באותו יום בו אירע, מכלי התקשורת.

סלמן אלעאסם: מייד עם היוודע דבר האירוע שלחתי עובד סוציאלי אל המשפחה.

סלמן אלעאסם: הבית של המשפחה נמצא בסמיכות גבוהה מאוד לבור.

תמר גוז'נסקי: האם שני בני הדודים גרים ביחד?

סלמן אלעאסם: האמא של הילדה בעצם גרה בשכונה אחרת, אבל בגלל סכסוך עם בעלה עברה לבית הוריה.

סלמן אלעאסם: בעצם לבעלה לא היה לו אפשרויות כלכליות לבנות בית משלו, הוא נאלץ לגור עם הוריו, והאישה לא הסכימה וחזרה לגור אצל משפחתה.

סלמן אלעאסם: לילדה הזאת יש עוד אח.

תמר גוז'נסקי: והילד השני?

סלמן אלעאסם: הילד השני הוא בן דוד.

סלמן אלעאסם: הוא אחיינה של האמא של הילדה.

סלמן אלעאסם: הם גרים באותו בית הנמצא בטווח של פחות ממאה מטר ממקום הבור.

תמר גוז'נסקי: האם הם נהגו לשחק בבור לעיתים קרובות?

סלמן אלעאסם: מהמידע שקיבלנו נראה שהילדים היו הולכים מדי פעם לשחק שם, אבל הפעם הם החליקו, ואז אחד הילדים הלך למשפחה שלו ואמר שאחותו נפלה לתוך בור המים ולא יצאה משם, והדוד שלהם בא לעזור לילדה ואחר כך צפה עוד גופה, והוא משה אותה מהמים ולקח אותה מייד למד"א, כפי שצויין בכתבה שפורסמה בנושא.

סלמן אלעאסם: לא היתה שם גדר, והם לא סברו שהמים עמוקים.

סלמן אלעאסם: אנשים חשבו שזה בור מים זורמים.

סלמן אלעאסם: הילדים החליקו כפי הנראה מעל ערימת החול לתוך המים, והמקום לא היה מגודר לפי הידוע לנו.

סלמן אלעאסם: באופן כללי אנחנו יודעים שקיים מחסור במתקנים שיעסיקו את הילדים במשחקים.

סלמן אלעאסם: צריך לציין את העובדה שלפעמים גם כאשר העירייה מקימה מתקנים כאלה הם לא מחזיקים מעמד הרבה זמן בגלל השימוש הרב.

סלמן אלעאסם: יש הרבה מאוד ילדים והמיתקנים מתקלקלים מהר מאוד.

תמר גוז'נסקי: האם הילדים האלה ביקרו בגן בעיר?

טלל אלקרנאי: לא, הם בגיל טרום חובה, וזו בעיה ברהט.

טלל אלקרנאי: יש אלפיים שבע מאות ארבע עשרה ילדים בגיל שלוש וארבע, גיל טרום חובה.

טלל אלקרנאי: אמנם קיים חוק חינוך חובה שחתם עליו שר החינוך, אבל הוא לא מיושם בעיר רהט.

טלל אלקרנאי: הילדים יושבים בבית בגלל שחסרים מבנים לגנים.

תמר גוז'נסקי: אם כך שני הילדים האלה לא ביקרו בגן?

טלל אלקרנאי: לא.

טלל אלקרנאי: בשכונה בה הם התגוררו לא קיים גן.

טלל אלקרנאי: בכל שכונה 5 לא קיים גן טרום חובה.

עו"ד יוסי כהן: ברצוני לתאר את המצב העובדתי מבחינה משפטית.

עו"ד יוסי כהן: לאחר האסון קיים ראש העיר ישיבת הנהלה דחופה בכדי לקבל אינפורמציה ולשמוע מה קורה מבחינת מצב הבנייה הבלתי חוקית בעיר.

עו"ד יוסי כהן: המצב בעיר, כמו בכל היישובים באיזור, ובכלל גם בארץ, הוא שאין אכיפה של חוקי התכנון והבנייה.

עו"ד יוסי כהן: מסתבר שלפני כשנה הוצא צו סגירה, צו הריסה מינהלי למבנה שהוקם בצורה בלתי חוקית.

עו"ד יוסי כהן: הצו הזה לא מולא במשך שלושים יום.

עו"ד יוסי כהן: לאחר שלושים יום פג תוקפו.

עו"ד יוסי כהן: לאחר שפג תוקפו הדרך היחידה שנותרה היא להגיש כתב אישום כנגד העבריינים ולבקש במסגרת כתב האישום מבית המשפט, לאחר הרשעה, צו הריסה.

עו"ד יוסי כהן: זה בעצם מה שקורה היום.

עו"ד יוסי כהן: הצו הראשון שהוצא לא כובד.

עו"ד יוסי כהן: היו לכך הסברים, על רקע המהומות שהיו באוקטובר נטען שהמשטרה לא יכלה להתפנות.

עו"ד יוסי כהן: אני בכל אופן הצעתי באותה ישיבה שלא להיכנס לפרטים בנושא כל עוד שהוא תלוי ועומד בחקירה המשטרתית.

עו"ד יוסי כהן: נכון להיום, עד לקבלת הכרעה של בית המשפט במסגרת כתב האישום שהוגש כנגד בעלי המקום, הצענו לעירייה לנקוט בהליך מינהלי והוא סגירת העסק מכוח חוק רישוי עסקים.

עו"ד יוסי כהן: ראש העיר חתם על צו לסגירה מינהלית של העסק.

תמר גוז'נסקי: שמענו שפתחו במקום עסק חדש.

עו"ד יוסי כהן: יש צורך לבקש מהמשטרה או מגורמים המופקדים על כך לטפל בנושא.

תמר גוז'נסקי: מה האחריות המשפטית של העירייה לקיומו של הבור?

עו"ד יוסי כהן: אני מציע גם כאן לא להיכנס כרגע לשאלות האלה.

עו"ד יוסי כהן: הנושא נמצא בחקירה, אנשים נחקרו ועתידים עוד להחקר.

עו"ד יוסי כהן: אני חושב שרצוי להשאיר את הנושא בידי המשטרה בשלב זה.

תמר גוז'נסקי: אם נעזוב את הבור המסויים הזה ונתייחס לבור כלשהו, במקום כלשהו בעיר, מה האחריות של העירייה למפגע?

עו"ד יוסי כהן: אם יוכח שהעירייה ידעה על דבר קיומו של הבור וגורמים בעירייה לא דיווחו על כך, בודאי שהעירייה תצטרך לשאת גם היא באחריות.

עו"ד יוסי כהן: הבעיה היא שאף אחד לא ידע על קיומו של הבור.

סנ"צ אלי ממן: אני קצין אגף החקירות במרחב הנגב.

סנ"צ אלי ממן: אנחנו פתחנו בחקירה בעקבות המקרה, ובימים אלה אנו מסיימים את החקירה וכל חומר החקירה יועבר לפרקליטות דרום.

סנ"צ אלי ממן: יש לנו המלצות לגבי העדויות שחקרנו, אנחנו משאירים אותם בינתיים לעצמנו ואני מניח שהפרקליטות תבחן את חומר החקירה שאספנו ותחליט כיצד לפעול.

סנ"צ אלי ממן: באופן עקרוני, כמו שאמר מר טלל, אנחנו באמת קיבלנו סיוע מהעירייה בנושא החקירה, הגם שחקרנו דמויות בתוך העירייה בנושא הילדים בתחום המיגזר הבדואי.

סנ"צ אלי ממן: אני חייב לומר שאנחנו נתקלים כמעט מדי יום באירועים קשים ביותר.

סנ"צ אלי ממן: לדוגמא אירוע שקרה בשבוע שעבר, של תינוק בן ארבע עשרה או חמש עשרה חודש שטבע למוות בדלי של בצק בתוך בית משפחתו.

סנ"צ אלי ממן: ואני יכול לספר על אירועים נוספים ברהט, כמו המקרה של קטינה שנפלה ממדרגות שלא הותקן בהם מעקה בטיחות, או מקרה של תינוק שישב בזרועות אביו על גג ברהט, וקליע שנורה כנראה בידי אדם שהחזיק נשק ללא רישיון נפל על ראשו.

טלל אלקרנאי: אני יכול לספר על שני תינוקות, בני דודים שלי, שאכלו רעל עכברים בתוך הבית שלהם.

סנ"צ אלי ממן: אני יכול להביא עשרות דוגמאות כאלה, ואני חייב לומר שאנחנו נתקלים מדי שבוע באירועים קשים, במיוחד עם קטינים בתחום המיגזר הבדואי.

סנ"צ אלי ממן: זו בעיה קשה ביותר.

סנ"צ אלי ממן: מבלי להיכנס לנושא החברתי, אני סבור שיש לפעול לגברת המודעות בקרב המשפחות הבדואיות בנושא.

סנ"צ אלי ממן: הנושא הזה באמת גורם לאסונות מיותרים לחלוטין.

סנ"צ אלי ממן: לגבי האירוע עצמו, הייתי רוצה להוסיף פרמטר נוסף חוץ מהחקירה שסיימנו, והוא הנושא של עצימת עיניים למול בסכנה שרואים את קיומה.

סנ"צ אלי ממן: אני יכול לומר שלדעתנו, על פי חומר הראיות שהיה בידינו חודשיים לפני האסון, ככל הנראה העירייה ידעה שיש בור שמהווה סכנה.

סנ"צ אלי ממן: המצב הזה, של עצימת העיניים, נובע לעיתים מעניין של שבטיות בתוך רהט, ובמיגזרים האחרים.

סנ"צ אלי ממן: יש איזו שהיא חלוקה של "אתה לא תיכנס לשטח שלי ואתה לא תגיד לי מה לעשות בשטח שלי", וגם נושא זה עולה מתוך החקירה.

סנ"צ אלי ממן: למשל נודע על פקח שהגיע למקום ואויים שיהרגו אותו וישרפו אותו ביחד עם המכונית אם יעז להיכנס לתוך השטח.

סנ"צ אלי ממן: הדברים לא פשוטים וקשים להתמודדות.

סנ"צ אלי ממן: יש צורך במישהו החלטי וענייני שייקח את הענייננים לידיים.

סנ"צ אלי ממן: אם אכן הוצאו עשרים וארבעה צוי הריסה, אני מקווה שיקיימו אותם.

סנ"צ אלי ממן: דובר כאן על כך שהוצא צו סגירה למבנה.

סנ"צ אלי ממן: אם זה מבנה בלתי חוקי, על שטח לא חוקי, צריך להוציא צו הריסה.

סנ"צ אלי ממן: צו הריסה קודם הובא לאחר תום שלושים יום למשטרת ישראל, ולכן לא קויים.

סנ"צ אלי ממן: אנחנו לא יכולים לקיים צו מינהלי שפג תוקפו.

תמר גוז'נסקי: האם מהחקירה שלכם עלה שהמשפחות שגרות בשכונה 5 בקירבת הבור היו מודעות לקיומו של הבור, האם הם ידעו שהילדים משחקים שם?

סנ"צ אלי ממן: לפחות על פי עדות אחת ידעו על קיומו של הבור.

סנ"צ אלי ממן: אבל צריך להבין שמדובר בבור בעומק של שלושה מטרים.

סנ"צ אלי ממן: זה לא בור שיורדים ומשחקים בו ילדים.

סנ"צ אלי ממן: מדובר בבור שככל הנראה, כפי שתואר, בנסיבות כלשהם הילדים החליקו ונפלו לתוכו.

תמר גוז'נסקי: אם כך לשם מה הגיעו הילדים למקום, האם כדי לשחק בחול?

סנ"צ אלי ממן: אני חושב שכפי שתואר זה היה ניסיון ללכת לחפש מגרש משחקים.

סנ"צ אלי ממן: לילדים הבדואים יש מרחבים עצומים של שטחים, והם יוצאים ומטיילים לבד.

סנ"צ אלי ממן: אנחנו לפעמים נקראים לחפש ילדים בדואים שנעדרו שעות רבות.

תמר גוז'נסקי: אבל מה משך אותם דווקא לאתר הזה?

סנ"צ אלי ממן: אינני יודע.

תמר גוז'נסקי: הבנתי שהיתה שם קבוצה גדולה של ילדים.

סנ"צ אלי ממן: היו מספר ילדים במקום, בכך אין לנו ספק, כי אחד הילדים הוא אשר הודיע לבני המשפחה שילדים נפלו לתוך הבור.

תמר גוז'נסקי: עד כה שמענו נציגי המשטרה ועיריית רהט.

תמר גוז'נסקי: משרד הפנים החליט שהנושא אינו נוגע לו ולא שלח, שוב, נציג לוועדה.

תמר גוז'נסקי: משרד הפנים חושב שילדים זה לא התחום שלו.

תמר גוז'נסקי: אבקש לשמוע את התייחסות משרד העבודה והרווחה.

פיטר מגנוס: אין לי הרבה מה לתרום לדיון פה.

פיטר מגנוס: המשטרה חקרה את הנושא, ולא ביקשו מאיתנו עזרה מאחר והנסיבות כנראה היו ברורות למדי.

פיטר מגנוס: אני יכול רק להעיד שאנחנו לא ביקרנו במקום מאחר ולא ידענו על קיומו.

פיטר מגנוס: אפשר אולי לומר שהבור הזה היה חלק ממקום עבודה, אבל לא הודיעו לנו.

תמר גוז'נסקי: אבל בור בעומק שלושה מטר מסוכן גם למבוגרים.

פיטר מגנוס: אין ספק.

פיטר מגנוס: לו היינו מגיעים למקום בודאי היינו נותנים הוראה מיידית לכסות או לגדר אותו.

תמר גוז'נסקי: מהם הכללים לגבי בור כזה?

פיטר מגנוס: הוא חייב להיות מכוסה, או מגודר לצורך העניין, אבל עדיף שיהיה מכוסה במכסה יציב שלא זז.

פיטר מגנוס: וזה מה שהיינו ללא ספק דורשים אם היינו יודעים על קיומו.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: גב' נירה ברעם נציגת משרד הבריאות, בבקשה.

נירה ברעם: קשה לי להתייחס למקרה הספציפי.

נירה ברעם: אני אתייחס למיגזר הערבי בכלל והבעייתיות הרבה הקיימת כפי שהוצגה פה, שאנחנו מכירים אותה דרך טיפות החלב.

נירה ברעם: ברצוני לציין שאנחנו עומדים בסיום של תכנית מיוחדת למיגזר הערבי, אשר גובשה עם עמותת בטרם, עם אחיות מהמיגזר הערבי, מהצפון, מהדרום ומהמרכז, להדרכת הורים לגבי היכולות של הילדים לשמור על עצמם בגילאים השונים.

נירה ברעם: אנחנו יודעים שילדים אינם מודעים לסכנות בסביבה.

תמר גוז'נסקי: האם יש לך נתונים על מספר הפגיעות של הילדים באיזור הזה לעומת איזורים אחרים בארץ?

נירה ברעם: לא, אין לנו נתונים.

נירה ברעם: עדיין לא התחלנו בהפעלת התכנית, רק סיימנו לבנות אותה.

נירה ברעם: במסגרת התכנית יהיה גם איסוף נתונים.

תמר גוז'נסקי: האם יש למשל נתונים מבית חולים סורוקה לעומת בתי חולים אחרים?

נירה ברעם: עדיין אין לי נתונים בנושא.

תמר גוז'נסקי: יושבת איתנו נציגת בטרם, המרכז הלאומי לבריאות ובטיחות ילדים, גב' לירי פינדליג, בבקשה.

לירי פינדליג: בהתייחס לשאלה על נתונים במיגזר הערבי, הנתונים הינם קשים ביותר.

לירי פינדליג: המיגזר הערבי נפגע יותר מאשר המיגזר היהודי.

לירי פינדליג: גם כך מדובר במכת מדינה, גם לגבי המיגזר היהודי, ובמיגזר הערבי מדובר על פי שלוש תמותה מאשר במיגזר היהודי.

לירי פינדליג: יש גילאים הנמצאים בסיכון.

לירי פינדליג: הגיל הרך הוא בהחלט גיל בסיכון יתר, בגלל השלב ההתפתחותי שבו נמצאים הילדים, מבחינה פיזיולוגית וריגשית, והם מועדים יותר לתאונות.

לירי פינדליג: התאונה של טביעה מאוד שכיחה בגילאים האלה, אנחנו רואים אותה הרבה גם במיגזר הערבי.

לירי פינדליג: חשוב לציין שזה לא צריך היה להיות בור בעומק של שלושה מטר בשביל שילד יטבע.

לירי פינדליג: ילדים בגיל הזה יכולים לטבוע גם בעומק של עשרה סנטימטר.

לירי פינדליג: בסקר שערכנו לאחרונה בקרב משפחות, דווקא במיגזר היהודי, ראינו שיש בורות מדהימה בקרב הורים שאינם מודעים עד כמה גדולה סכנת הטביעה ובאיזו מהירות טביעה מתרחשת, במהירות ובדממה.

לירי פינדליג: תוך שתי דקות יש איבוד הכרה, ולא יעזרו החייאות למיניהם, בדרך כלל כבר מאוחר מידי.

לירי פינדליג: החייאות לאחר דום לב בדרך כלל לא מצליחות, ומשאירות את הילדים פגועים.

לירי פינדליג: לכן רק המניעה יכולה לעזור, בעיקר בנושא של הטביעה.

לירי פינדליג: הוזכרו כאן סיבות פגיעה שכיחות אחרות הקשורות למיגזר הערבי.

לירי פינדליג: מדובר בנפילות מגובה, כתוצאה ממבנים ובתים שאין בהם מעקות, שערים ומדרגות, מבנים שבנייתם טרם הסתיימה וכבר מתאכלסים בבני הבית, שיש להם הרבה ילדים.

לירי פינדליג: אנחנו רואים פגיעות מאוד קשות בכל בתי החולים בארץ.

לירי פינדליג: כמו כן ישנן פגיעות עונתיות.

לירי פינדליג: יש לנו עכשיו תקופה של בישול רסק עגבניות, וראינו שכל שנה יש מקרים קשים מאוד של ילדים שטובעים בתוך הרס עגבניות ונכווים בצורה קשה, חלקם מתים וחלקם נשארים נכים לכל החיים.

לירי פינדליג: בעבודה שעשינו מול כפר קאסם מפסיקים לדבר על הכל, רק מדברים על נושא של מה קורה עכשיו לקראת עונת הבישול של רסק העגבניות.

לירי פינדליג: מדיווח שקיבלנו לאחרונה ממשרד הבריאות מאחיות טיפות חלב שם נראה שבאמת רואים את ההבדל.

לירי פינדליג: חשוב להדגיש כי האוכלוסיה מאוד רוצה ללמוד ולדעת.

לירי פינדליג: היא פשוט חסרה את הנגישות לקבלת המידע וההסברה.

לירי פינדליג: יש רצון לדעת ורצון לעשות שינוי.

לירי פינדליג: וכמובן בשום אופן לא הייתי מטילה עליהם את האחריות.

לירי פינדליג: ראינו כאן את המצוקה של האוכלוסיה הזאת.

לירי פינדליג: צריך באופן מערכתי לפתור הרבה בעיות שאפשר לפתור למען בטחון הילדים במיגזר הבדואי.

ד"ר יצחק קדמן: בשמונה עשר ליוני פנינו ליועץ המשפטי לממשלה.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא יודע אם הרבה אנשים יודעים על קיומו של חוק בארץ המסדיר את נושא מינוי שופט חוקר לחקירת מקרי מוות בלתי טבעיים.

ד"ר יצחק קדמן: העניין הזה נעשה מעט מידי, במיוחד כשמדובר בילדים.

ד"ר יצחק קדמן: היו לנו סיבות טובות לעשות זאת, כולל פניות שקיבלנו מאנשים בתוך רהט שאמרו שכדאי מאוד לפעול בהקדם לפני שיטשטשו את העניין.

ד"ר יצחק קדמן: יש לי את כל ההערכה לפעולת המשטרה.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו פנינו ליועץ המשפטי לממשלה, אשר רשאי לפנות ולבקש ביוזמתו מינוי שופט חוקר בכל מקרה של מוות בלתי טבעי, ומאחר ומדובר פה בשני ילדים קטנים חשבנו שזה נכון לעשות זאת.

ד"ר יצחק קדמן: פנינו אליו בשמונה עשר ביוני, יומיים לאחר שאירע המקרה.

ד"ר יצחק קדמן: לצערי לא רק שזה לא קרה, לא זכינו לקבל אפילו תשובה והתייחסות למכתבנו עד היום.

ד"ר יצחק קדמן: בעניין הזה ברצוני לומר משהו שאולי ירגיז חלק מהאנשים.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שכשמדובר בחייהם ובמותם של ילדים ערבים בכלל, וילדים בדואים בפרט, היחס של החברה הישראלית הוא פחות אכפתי, ותאמינו לי שאני מדבר בעדינות.

ד"ר יצחק קדמן: אני מסתכל גם על צורת הכיסוי בתקשורת של העניין, בחלק מהעיתונים זה מופיע בידיעה קטנה, ואם זה היה קורה במקום אחר זה היה זוכר לכיסוי הרבה יותר גדול.

ד"ר יצחק קדמן: יש לנו איזו נטייה לעבור לסדר היום.

ד"ר יצחק קדמן: בהתייחס לנתונים שברשותנו, ואני לגמרי מצטרף לדברים שאמרה לורי, אני רוצה להפנות את תשומת הלב לכך שגם בתאונות בית גם בתאונות דרכים, שיעור הילדים הערבים שנפגעים הוא אפילו יותר מאשר פי שלושה, כולל תאונות בכלל ותאונות קטלניות שמסתיימות במוות בפרט ובמיוחד.

ד"ר יצחק קדמן: לפני כשנה פניתי לשר התחבורה בנושא.

ד"ר יצחק קדמן: הוזכרו פה הרבה מאוד תאונות, מה שלא הוזכר אלה תאונות הדרכים הביתיות שקורות כאשר רכבים נוסעים אחורה והדוד דורס את הילד או האבא דורס את הילד.

ד"ר יצחק קדמן: חלק מזה נובע מכך שאין תשתית ראוייה, גם תחבורתית, גם מקומות חניה, איפה שמשחקים שם גם חונים, איפה שחונים שם גם מבלים, וילדים קטנים, מטבע הדברים, כשנוסעים אחורה במיוחד לא רואים אותם.

ד"ר יצחק קדמן: לפני כשנה קיבלנו פסק דין של שופטת תעבורה בדרום, שכתבה פסק דין מאוד יפה, אבל אף אחד לא התרגש ממנו.

ד"ר יצחק קדמן: היא בכוונה מסרה אותו לפירסום, וכתבה שבשנה האחרונה דנה בשמונה מקרים שבהם נהרגו ילדים קטנים, כולם בדואים.

ד"ר יצחק קדמן: שמונה מקרים אמרה אותה שופטת, של ילדים שנהרגו, ואני לא רוצה סתם לשלוח את האנשים לכלא, ואחר כך באים אלי ואומרים מה את רוצה, זה אחיין שלו, זה הבן שלו, את עוד תשלחי אותו לכלא, מישהו צריך לעצור את העניין הזה.

ד"ר יצחק קדמן: לדעתי המוקד צריך להיות מופנה לשלושה מקומות, ולא רק למקום אחד.

ד"ר יצחק קדמן: מוקד ראשון, ואני לא מהסס לומר זאת, ואיש לא יחשוב בי שאני רוצה להפלות או להתעלם ממצוקת הילדים הבדואים, אני לא הייתי פוטר את ההורים מאחריות.

ד"ר יצחק קדמן: להורים יש אחריות.

ד"ר יצחק קדמן: אני מתייחס להורים בדואים והורים ערביים, הם אוהבים את ילדיהם כמו כל הורה אחר, כמו הורים יהודים.

ד"ר יצחק קדמן: וכמו שאנחנו לא מהססים לומר להורים יהודים, יש לכם אחריות לדעת איפה הילד ואיך הוא לא יעשה שטויות שיכולות להיגמר באסון, עלינו לומר זאת גם להורים ערבים, מתוך כבוד שאני רוחש להם, וגם להורים בדואים.

ד"ר יצחק קדמן: עלינו לומר להם שיש להם אחריות.

ד"ר יצחק קדמן: מפני שאם מישהו, ואני ביקרתי בלא מעט בתים, וגם ברהט הייתי יותר מפעם אחת, בוחר להשקיע בשיש בסלון שלו הון תועפות, אבל אומר שלא נשאר לו כסף לבנות את הגדר מעל הבניין או במדרגות, זה דבר שאסור לקבל, גם אם זה הורה בדואי.

ד"ר יצחק קדמן: אפשר וצריך להגיד להורה בדואי שמור על הילדים שלך.

ד"ר יצחק קדמן: מוקד שני אלה הרשויות, החל ברשות המקומית, ואני לא אכנס למקרה הזה, שנמצא בחקירה, אבל חלק מהדברים נובעים ממחדלים של רשויות.

ד"ר יצחק קדמן: המוקד השלישי הוא המערכות שלנו, של המימסד, של משרדי הממשלה.

ד"ר יצחק קדמן: אני לגמרי מקבל את התיאור לפיו חלק גדול מהתאונות קורות בגלל היעדר אלטרנטיבה לילדים לשחק במקום בטוח.

ד"ר יצחק קדמן: אפשר להגיד להורים לא לשלוח את הילדים לשחק בבור, אבל הם לא יכולים להחזיק אותם קשורים בבית, ילדים מטבעם רוצים לשחק.

ד"ר יצחק קדמן: אגב זה לא היה עוזר גם אילו הם היו מבקרים בגן, כי המקרה אירע דווקא לפנות ערב.

ד"ר יצחק קדמן: גם אם היה גן בשכונה, לפנות ערב הילדים יוצאים לשחק בחוץ.

ד"ר יצחק קדמן: ביקרתי ברהט ואני מכיר את היישובים הבדואים בדרום, אין שם תנאים אלמנטריים לילדים למשחק.

ד"ר יצחק קדמן: ברצוני להזכירכם כי על פי האמנה לזכויות הילד, שישראל חתומה עליה, אנחנו אחראים לא רק לחינוך אלא גם לבילוי שעות הפנאי של ילדים.

ד"ר יצחק קדמן: ולילדים ביישובים הבדואים בנגב איננו מציעים שום אלטרנטיבה לשחק במקום בטוח.

ד"ר יצחק קדמן: עלינו להציע להם מקומות שהם יכולים לבלות בהם בבטחון.

ד"ר יצחק קדמן: ובהזדמנות זו אני מדגיש שוב שאנו מוכרחים למצוא פתרון גם לנושא החניה, התעבורה, המדרכות והתימרור, שהוא כיום הפקרות מוחלטת בחלק מהיישובים, ושם קורים אסונות לא פחותים מהאסון שנדון.

עדי עדוי: אני מצטרף לדברי ד"ר קדמן.

עדי עדוי: נושא הבטיחות בחברה הערבית לא כל כך קיים במודעות בבית, וגם בבית הספר לא מושקע מספיק זמן לנושא הבטיחות.

עדי עדוי: תמיד יש הרגשה של לי זה לא יקרה.

עדי עדוי: יתכן שעדיין לא הסתגלנו לשינוי החברתי והסביבתי שעברה החברה המודרנית.

עדי עדוי: כיום אנחנו חיים בסביבה אחרת, מתועשת, ויש כל מיני בעיות לא צפויות.

עדי עדוי: מה שלא קרה פעם, כשהילדים היו משחקים מחוץ לבית, יכול לקרות היום, וזה לא צפוי.

עדי עדוי: נוסף לכך אין ספק שנדרשת מעורבות רבה יותר של מוסדות הממשלה והמשרדים השונים, משרד התחבורה, משרד התשתיות, משרד הפנים, משרד הבריאות, אשר מתחיל להיות מעורב יותר, כל האחראים לתת תשובות חינוכיות, מגרשים, הקצאות אדמות לשם הקמת מגרשי משחקים וכדומה.

עדי עדוי: עוד משנות השבעים חושבים מה לעשות ברהט.

עדי עדוי: עד היום, שלושים שנה ויותר, הנושא לא נפתר.

עבד: אני עבד, ממטה המאבק לשיפור החינוך במיגזר הבדואי.

עבד: רציתי לדבר על נושא האחריות של הרשות המקומית.

עבד: זו בפירוש אחריות שלה.

עבד: אי אפשר להטיל את האחריות הזאת רק על ההורים ועל הילדים שהלכו לשחק.

עבד: הילדים לא הלכו לשחק באותו יום, הילדים הלכו לקנות מצרכים מהחנות הקרובה.

עבד: הבור הוא בערך עשרים וחמישה מטר מהבית של הילדים.

עבד: דובר פה על מחסור בגני טרום חובה ברהט.

עבד: הילדים האלה הם לא גרים בכפרים בלתי מוכרים.

עבד: הם נמצאים במסגרת של עיר ועירייה שצריכה לתת מענה.

עבד: אני שואל פה למה יש מחסור של שמונים ושבעה גנים ברהט, ולמה בשכונה 5 אין אף גן ואילו בשכונות אחרות יש שלושה גנים.

עבד: ברצוני להבין על פי איזה קריטריון מקימים את הגנים ביישובים האלה.

עבד: האם הקריטריון הוא שבטי, האם הוא משפחתי, האם הוא לפי האנשים המצביעים.

עבד: אני אומר בשיא האחריות שהילדים בגילאי שלוש וארבע לא מקבלים את הטיפול הדרוש להם משום שלא רואים בהם בטווח הקצר מצביעים לעיריית רהט.

אלעמיר אברהים: רציתי לומר כמה דברים לגבי היישובים המוכרים.

אלעמיר אברהים: בכל שכונה ישנם כמה מגרשים ציבוריים.

אלעמיר אברהים: לצערי הרב בשכונה בה אני גר נשאר מגרש אחד, ובשאר התפשטו אנשים וקנו אותם והמינהל הפך אותם למגרשים בנויים.

אלעמיר אברהים: בשכונה בה אני גר גרים אולי מאה משפחות, ואין מגרש אחד שיכולים לבנות בו גן משחקים.

אלעמיר אברהים: לכן אני מבקש לקחת בחשבון גם את הצרכים של הילדים.

אלעמיר אברהים: יש בתכנית האב של כל שכונה מספר מגרשים ציבוריים למען גני טרום חובה, משחקיה ודברים כאלה, אשר היום אינם בנמצא בכפר שלי וגם בכפרים אחרים.

אלעמיר אברהים: אני לא יודע למה, אני פונה כאן בשאלה למינהלת למה היא מסכימה לשינויי ייעוד מסוג זה.

אלעמיר אברהים: אם אין מספיק אדמה עדיף שלא יכניסו לשכונה הזאת עוד אנשים.

אלעמיר אברהים: דבר אחרון ברצוני לומר גם בשם הכפרים הלא מוכרים, יש ילדים בני שלוש ובני ארבע שנוסעים עשרים וחמישה קילומטר לגן שנמצא בכפר שני, לדוגמא בכסייפה.

אלעמיר אברהים: זוהי סכנת חיים.

אלעמיר אברהים: במקום מגורי שלושה ילדים בבית הספר כבר עברו לעולם הבא.

אלעמיר אברהים: אני לא יודע אם אפילו המשטרה הגיעה לשם.

אלעמיר אברהים: לא שמעתי שהתקיימה חקירה בנושא.

אלעמיר אברהים: נהג האוטובוס פתח את הדלת, הילדים ירדו, הוא נסע ודרס ילד, ולא שמענו על זה שום דבר.

אלעמיר אברהים: אין פירסום בכלל.

אלעמיר אברהים: מנסים להחליק את העניינים.

אלעמיר אברהים: הגיע הזמן על הוועדה שתסייע בנושא, שלפחות נפרסם את העניין הזה.

אלעמיר אברהים: אני לא מצפה לתוצאות מיידיות, אבל לפחות הפירסום עשוי לקדם את המצב.

אחמד: שלום, אני אחמד, סגן ראש עיריית רהט.

אחמד: אני אתייחס בקצרה לשלוש נקודות.

אחמד: נקודה ראשונה, אם מישהו חושב שמהיום למחר נגיע למצב במיגזר הערבי ובכלל במדינה שלא יקרו תאונות, הרי שאף אחד לא יכול להבטיח זאת.

תמר גוז'נסקי: אם נוריד את כמות התאונות לשליש נהיה מרוצים.

אחמד: בודאי נהיה מרוצים מאוד.

אחמד: נאמר כאן שהיחס הוא אחד לשלוש במיגזר הערבי וזה כואב ומצער את כולנו.

אחמד: המודעות וההסברה המיגזר הערבי כמעט ולא קיימות.

אחמד: אם לא יחליטו כבר היום להקים צוות, או גוף שיפעל לקידום המודעות וההסברה במיגזר הערבי ויקדם התייחסות נכונה לנושא, נישאר באותה נקודה שהתחלנו בה.

אחמד: מצב בו בעידן הזה, באלף השלישי, קיים חוסר המודעות במיגזר שלם הוא דבר מעוות שאי אפשר להשלים עימו.

אחמד: אם תוקם ועדה לקידום המודעות אנו מצידנו כרשות אנחנו ניתן את כל הגיבוי הנדרש.

סלמן אלעאסם: אנחנו זיהינו במחלקה לשירותים חברתיים את קיומו של חוסר מודעות של הורים לסכנות הקיימות בסביבה של המשפחה ובקהילה בכלל.

סלמן אלעאסם: בעבר כבר עלה הצורך, והעלינו אותו בכתב בפני משרד העבודה והרווחה, בקיום סדנאות וכנסים להסברה להורים.

סלמן אלעאסם: בעקבות זאת זכינו, לצערי הרב, ממשרד העבודה והרווחה בסכום של ארבעת אלפים שקל לקיום כנסים לאוכלוסיה ואכן קיימנו כנס אחד, בהשתתפות נציגות של המועצה לשלום הילד.

סלמן אלעאסם: זה היה לפני ארבעה חודשים, ולצערי הרב עד היום אנחנו חייבים אלפיים שקל ואין לנו מאיפה לשלם אותם.

סלמן אלעאסם: משרד העבודה והרווחה קיבל רשימה של ילדים בסיכון שנמצאים ברהט.

סלמן אלעאסם: זו רשימה עובדתית, עם שמות, תעודות זהות, תאריכי לידה וכל הפרטים.

סלמן אלעאסם: אנחנו ספרנו מאה ועשרים ילד בגילאים מאפס עד חמש.

סלמן אלעאסם: הרשימה הועברה למשרד העבודה והרווחה, ולצערי תיקצבו אותנו עבור כל הקבוצה הזאת רק בחמישה עשר ילדים בסיכון, תקציב שלא עומד בשום יחס ולא נותן כל מענה לצרכי האוכלוסיה הזאת.

סלמן אלעאסם: יש צורך לבחון את התקציבים ולבדוק אותם באופן עובדתי, התקציבים מול הצרכים בשטח.

סלמן אלעאסם: מצב זה הוא לעג לאוכלוסיה.

ריאן כאמל: אני רוצה להעיר קודם כל כאזרח ערבי במדינה ולמחות בתוקף על כך שאינני רואה את ידידי וחבריי חברי הכנסת, ובמיוחד הערבים, משתתפים בדיון זה.

ריאן כאמל: אני רוצה שהדבר יירשם בפרוטוקול, שאם בנושא כזה לא רואים את הנציגים שלנו כאן, את נציגי הציבור, זה מצב מבשר רעות.

ריאן כאמל: אני לא יודע מה צריך לקרות על מנת שהמדינה תתעורר ותעשה משהו.

ריאן כאמל: הרי ידוע המצב ברשויות המקומיות במיגזר הבדואי.

ריאן כאמל: ברצוני להתריע על כך שהולך להיות קיצוץ של כמעט מיליארד שקל בשלטון המקומי.

ריאן כאמל: הקיצוץ הזה לא יחול לא על ירושלים ולא על תל אביב ולא על חיפה, כי הם לא מקבלות מענקים.

ריאן כאמל: הוא לא יחול על הרשויות החזקות, חמש עשרה העצמאיות, ובסופו של דבר הוא יתנקז למקומות כמו רהט.

ריאן כאמל: ברצוני לבקש שלפחות מהמקרה הטראגי הזה תצא קריאה שעל עיריית רהט ובכלל על המיגזר הבדואי לא יחול הקיצוץ של המדינה.

ריאן כאמל: קיצוץ כזה רק יהרוג את הרשויות הקטנות, ובמיוחד הרשויות הערביות והבדואיות בנגב ולא יחול על הרשויות המבוססות.

טלל אלקרנאי: ברצוני להוסיף עוד משפט, בנושא החקירה של האירוע.

תמר גוז'נסקי: המשטרה סיימה את חקירתה ועכשיו החומר נמצא בפרקליטות.

טלל אלקרנאי: הדבר החשוב הוא שצריך להסיק מסקנות ולמנוע אסונות בעתיד.

טלל אלקרנאי: עלינו לראות איך נוכל ביחד לעשות כל שניתן למנוע אסונות בעתיד.

טלל אלקרנאי: אני מקבל את העמדה שההורים גם הם אחראים, ילדים זה דבר חשוב ויקר.

טלל אלקרנאי: ההורים אחראים וצריכים לקחת חלק בשמירה על הילדים שלהם.

טלל אלקרנאי: יחד עם זה חשוב לראות מה נוכל, כמדינה, לעשות להגברת המודעות של ההורים.

טלל אלקרנאי: למשל ממשרד הבריאות למשרת מחנכת לבריאות המשפחה, אין לנו תקן, יש לנו ארבע שעות שאנחנו מקבלים ממשרד הבריאות לנושא של כל ילדי רהט.

טלל אלקרנאי: אנחנו בעיריית רהט צריכים באמצעים שלנו להעמיד מחנכת לבריאות המשפחה.

טלל אלקרנאי: אין לנו מאיפה לתת את זה.

טלל אלקרנאי: לגבי גנים, אנחנו צריכים ברהט היום תשעים ואחד גני טרום חובה.

טלל אלקרנאי: כיום קיימים ברהט חמישה עשר גנים בנויים שקיבלנו בתקופה בה היה אמנון רובינשטיין שר החינוך.

טלל אלקרנאי: מאז גן טרום חובה אחד.

טלל אלקרנאי: יש לנו גנים מושכרים, אנחנו מחפשים בתים להשכרה למטרה זו אך מתקשים למצוא בגלל מצוקת המגורים ברהט.

טלל אלקרנאי: אין אנשים שרוצים להשכיר את הבתים שלהם.

טלל אלקרנאי: אז נקבל סיוע להקמת גנים נשמח לבנות בשכונה 5 ושכונה 4.

טלל אלקרנאי: אנחנו צריכים היום שמונים ושבעה גנים טרום חובה.

טלל אלקרנאי: יש לנו בסך הכל ברהט עשרים וחמישה גנים, כולל מבנים מושכרים.

טלל אלקרנאי: אנחנו צריכים שמונים ושבעה גנים נוספים.

טלל אלקרנאי: יש ברהט מעל שבע מאות ארבע עשרה ילדים בגיל שלוש וארבע.

טלל אלקרנאי: אני מוכן להשכיר מבנים לגנים בשכונה 5, אם מישהו ישכיר לי את הבית.

טלל אלקרנאי: אני מוכן להביא קרוואן.

טלל אלקרנאי: בזמנו אמנון רובינשטיין נתן לנו כמה קרוואנים שבהם אנחנו מפעילים את הגנים משנת 94'.

טלל אלקרנאי: מאז לא קיבלנו אף מבנה נוסף.

טלל אלקרנאי: העירייה רוצה לטפל בבעיה אך האמצעים שלנו דלים ואנחנו לא יכולים לעמוד בהוצאות.

לירי פינדליג: לגבי פעולות שבטרם החל לעשות בנושא המיגזר הערבי, אנחנו מנסים להיות פורצי דרך בנושא הזה.

לירי פינדליג: כמו שהזכירה נירה ברעם קיימת תכנית "טיפ טיפה בטיחות" שנכנסת עכשיו לכל טיפות החלב.

לירי פינדליג: זו תכנית שהיא הדרכה פרטנית של אחיות בטיפות החלב.

לירי פינדליג: ישב צוות פיתוח במשך שנה שלמה במיגזר הערבי, כולל שני נציגים מרהט, ופיתח את התכנית הזאת, בהתאם לתרבות ולאפידמיולוגיה של המיגזר הערבי בנושא של מניעת תאונות.

לירי פינדליג: התכנית יוצאת בחודש אוגוסט.

לירי פינדליג: אני בהחלט מודעת לעובדה שהיכולת של התכנית הזאת לעשות מהפך, כמו שאנחנו מאמינים שהיא יכולה, תקטן אם לא יהיו תקציבים לתקנים, מאחר ואם אחות רואה כל שלוש דקות אמא אחרת, אז גם אם אנחנו מאוד רוצים עבודה יעילה, הרבה עבודה לא יהיה ניתן לעשות.

לירי פינדליג: גם בנושא הזה צריך לעשות משהו.

לירי פינדליג: בעצם המסננת השניה שבה אפשר לתפוס ילדים, מעבר למערכת הגדולה שהיא טיפות החלב ומערכת הבריאות, היא במערכות החינוך למיניהם, שגם שם אנחנו מקוים לעשות עבודה יסודית.

לירי פינדליג: זו מערכת התנדבותית, ואני חושבת שמה שהזכירו כאן הנציגים של העיריות הוא מאוד משמעותי.

לירי פינדליג: בטרם הוא עכשיו נציג של תכנית בינלאומית אשר עובדת על קואליציות יישוביות מקומיות המנסות לפתור בעיות במניעת תאונות המתאימות לאוכלוסיה הספציפית שאליה פונים.

לירי פינדליג: אנחנו מתחילים את הפעילות דווקא בקרב אוכלוסיות מעוטות יכולת ובעיקר האוכלוסיות מהמיגזר הערבי.

לירי פינדליג: אני מקווה שאפשר יהיה ליצור שם שינוי, כמו למשל להיכנס מבית לבית ולעשות שם התקנה של ציוד או הדרכה מאוד פרטנית שמותאמת לאותו בית ולהרכב המשפחתי והסביבתי שיש בבית הזה.

עלי: אני דודם של שני הילדים שמתו באסון.

עלי: אנחנו לא מגיעים לחפש אשמים.

עלי: מה שקרה כבר קרה.

עלי: שום דבר לא יכול לשנות זאת.

עלי: הדבר היחידי שאנחנו מבקשים כמשפחה זה לנסות ולעזור כמה שיותר שלא יחזרו מקרים כאלה.

עלי: אתמול ישבתי עם ההורים של הילדים וביקשתי מאחד מהם שיצטרף אלי לדיון הוועדה.

עלי: הוא לא היה מוכן, הוא לא היה מסוגל להצטרף.

עלי: הוא ביקש רק שאמסור דבר אחד, שבאמת מוכרחים לנסות ולעזור כמה שיותר למנוע מקרים כאלה בעתיד.

עלי: לא לחפש אשמים.

עלי: בכל דבר יש אשמים, אבל זה לא יחזיר לו את הילדים שלו.

עלי: כמו כן הוא ביקש להודות מאוד לוועדה הזו והוא מקווה מאוד שהוועדה תעזור, לא רק לו ספציפית אלא לכל הילדים כך שלא יחזרו מקרים כאלה.

תמר גוז'נסקי: אני מודה לך.

תמר גוז'נסקי: אני מבינה את ההורים המתקשים לבוא ולספר על המקרה.

תמר גוז'נסקי: ברצוני לסכם את הדיון.

תמר גוז'נסקי: שמענו מהמשטרה שהיא סיימה את החקירה והעבירה את ממצאיה, ואנחנו נצפה לשמוע מה תהיה החלטת הפרקליטות.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה ברצוני לומר שחשוב לדעת מי היה אחראי, כי שני ילדים קיפחו את חייהם.

תמר גוז'נסקי: כששני ילדים מקפחים את חייהם אנחנו לא יכולים לעבור לסדר היום.

תמר גוז'נסקי: שמענו היום על מקרים בהם ילדים קיפחו את חייהם והעניין לא דווח לאף אחד.

תמר גוז'נסקי: בלי דיווח לא נוכל לפעול ולטפל בנושא.

תמר גוז'נסקי: אם למשל אנחנו לא יודעים על אוטובוסים של ילדים שדורסים ילדים, לא נוכל להאבק ולדאוג שמחר לא יקרו שוב מקרים כאלה.

תמר גוז'נסקי: לכן חשוב לדבר על הנושא ולמצוא את האחראים.

תמר גוז'נסקי: אני לא נכנסת כרגע לשאלה מי יקבל או לא יקבל עונש.

תמר גוז'נסקי: הנושא הוא לקיחת האחריות.

תמר גוז'נסקי: על אדם לדעת שאם הוא פתח עסק וחפר בור, יש לו אחריות.

תמר גוז'נסקי: לנהג אוטובוס המסיע ילדים יש אחריות.

תמר גוז'נסקי: אדם המפעיל טרקטור ומושיב ילדים על העגלה, יש לו אחריות.

תמר גוז'נסקי: זה חלק מהחינוך של הציבור.

תמר גוז'נסקי: רק בדרך זו אנחנו מגיעים לזה שהורים היום רוכשים כל מיני מתקנים לילדים, דואגים לקשור אותם באוטו וכדומה.

תמר גוז'נסקי: הכל מתוך הרבה דיבורים על הנושא, ולא רק ענישה אלא הגברת ההבנה של ההורים כיצד לנהוג.

תמר גוז'נסקי: הוועדה תצפה לראות מה תהיה החלטת הפרקליטות ותעקוב אחר התוצאות בהמשך.

תמר גוז'נסקי: בנושא אחריות העירייה אין לנו כעת שום כלים לבדוק מי ידע, מתי ולמה.

תמר גוז'נסקי: יחד עם זאת אני רוצה לפנות לראש עיריית רהט ולכל ראשי הרשויות המקומיות בארץ ובמיוחד בנגב.

תמר גוז'נסקי: יש לכם המון בעיות, ורק חלק קטן נשטח כאן היום.

תמר גוז'נסקי: זה לא רק הסיפור של איזור התעשיה שעשרים וחמש שנה לא הוקם.

תמר גוז'נסקי: אבל כשאנחנו מדברים על מיפגעים, אני רוצה לבקש שהנושא של מיפגעים יעמוד בראש הרשימה של אחריות הטיפול של העירייה.

תמר גוז'נסקי: צריכה להיות איזו מערכת בעירייה שתגלה את הבור לפני שהילדים יפלו.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת מתי נחפר הבור, אבל הוא ללא ספק היה פתוח במשך זמן מה.

תמר גוז'נסקי: אם יש מפגעים אחרים, כגון בתים שבנייתם לא הושלמה, יש לדאוג לגדר אותם כדי שילדים לא יוכלו להיכנס לשם.

תמר גוז'נסקי: על הרשות המקומית לראות את הדברים ולדאוג להסדירם.

תמר גוז'נסקי: אני סבורה שאין זה עניין של כסף כמו עניין של חשיבה וראיית הנושא כחובת הרשות ליצור מצב שבתחום השיפוט שלה לא יהיו מפגעים מסוכנים.

תמר גוז'נסקי: זה דבר אלמנטרי שלא קשור לכל השאלות האחרות.

תמר גוז'נסקי: אם למשל במקרה של הבור הזה, בלי קשר להריסת המבנה, נושא חשוב בפני עצמו, העירייה היתה דורשת לגדר את המקום, אז גם אם עוד לא הרסו את המבנה לפחות המקום היה בטוח בינתיים.

תמר גוז'נסקי: הבור צריך להיות מכוסה או מגודר, ללא קשר לנושא רישוי המבנה.

טלל אלקרנאי: אנחנו תיגברנו את יחידת הפיקוח שלנו בעוד שני אנשים בעקבות האירוע הזה כדי באמת לקיים סקר כזה.