ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 289, 2001-07-04 09:00

מקסים לוי: אני פותח את הישיבה.

מקסים לוי: בתאריך 22 ביוני 2001 פורסמה במוסף "7 ימים" של עיתון "ידיעות אחרונות" כתבת תחקיר המציגה ממצאים ממחקר שנעשה על ידי פרופ' גנור, לפיו בלוק האיטונג חשוד כמכיל ריכוזי סיליקה גבוהים, העלולים לגרום למחלת ה"סיליקוזיס".

מקסים לוי: אנחנו התכנסנו כאן כדי לבחון את הנושא הזה ולראות האם הממצאים שהוצגו בכתבה הם נכונים.

מקסים לוי: מה עושה משרד התשתיות, מה עושה משרד הבינוי, מה עושה משרד העבודה והרווחה בהקשר לנושא הזה.

מקסים לוי: מצוי בידי גם מכתב שהמחקר שנעשה הוא לא בדיוק מחקר מקצועי.

מקסים לוי: אני מבין שנעשים על פי החוק בדיקות רפואיות לאותם עובדים במשך שנים על ידי חברת איטונג או חברות אחרות.

מקסים לוי: נשמע על הממצאים של הבדיקות האלה.

מקסים לוי: אולי נשמע קודם את אלי גנור, שהוא בעצם בדק את הנושא.

מקסים לוי: אחר כך תישאל השאלה מה גורלם של כל מכלול חומרי הבניין, הבטון הבלוקים, האם הם מסכנים את העובדים?

מקסים לוי: אני מבין שלבלוק הזה ניתן בעבר תו תקן ישראלי.

מקסים לוי: מובן שכל מי שעוסק בחומרים האלה צריך לקבל לא רק בעל-פה אלא גם בכתב על רמת הסיכונים שבחומרים האלה.

מקסים לוי: אלי גנור, בבקשה.

פרופ'אלי גנור: העבודה מתרכזת בפוטנציאל החשיפה התעסוקתית והסביבתית לאבק מזיק והוא צורן דו-חמצני גבישי בבלוק בטון רגיל, פומיס ו-AAC שהוא בלוק איטונג שנמצא בארץ.

פרופ'אלי גנור: באופן כללי, צורן דו-חמצני גבישי – סיליקה 2SIO בגודל נשים עלול לגרום למחלות ריאה או לנזקים בריאותיים.

פרופ'אלי גנור: הסיליקה היא חומר מסרטן והיא כלולה ברשימת החומרים המסרטנים.

פרופ'אלי גנור: זה גורם למחלות שמופיעות אחרי עשר, עשרים, שלושים שנה ועוד.

פרופ'אלי גנור: הנושא נחקר כבר משנת 1932 ונכתבו עליו הרבה מאוד מאמרים.

פרופ'אלי גנור: יש לי את כל הספרות בנושא הזה.

פרופ'אלי גנור: על פי הסוכנות הבין-לאומית לחקר הסרטן, מוצרים המכילים יותר מ-0.1% של סיליקה והפולטים חלקיקים נשימים בעת עבודה איתה מחוייבים בציון תווית אזהרה ולבוש מסיכת הגנה.

פרופ'אלי גנור: מטרת המחקר היתה בדיקה השוואתית של תכולת בלוקים, הרכבם המינרלוגי וגודל החלקיקים הנוצרים בעת ניסור.

פרופ'אלי גנור: נדגמו אקראית שמונה בלוקים, שני בלוקים מכל סוג: בלוק בטון רגיל, בלוק פומיס ג.י.ל, בלוק פומיס בלוקל, בלוק AAC של איטונג.

פרופ'אלי גנור: בוצעה אנליזה מינרלוגית.

פרופ'אלי גנור: החלקיקים הנפלטים בעת הניסור נדגמו באמצעות מכשירי נעיצה, מכשירי ANDERSEN IMPACTOR.

פרופ'אלי גנור: מכשירי הנעיצה מיועדים לדגום חלקיקים העלולים לחדור למערכת הנשימה ולבועיות הריאה.

פרופ'אלי גנור: זהו המכשיר שבאמצעותו נערכת הדגימה.

פרופ'אלי גנור: אפשר לראות שחלקיקים גדולים הולכים מעל לראש, חלק נכנס לעיניים.

פרופ'אלי גנור: חלקיקים שהם קטנים מ-7 מיקרומטר נכנסים לגרון וקנה הנשימה ועד בועיות הריאה ששם יש חלקיקים שהם בגודל של 0.6-.0.43 מיקרומטר והם נכנסים ומתיישבים בריאה.

פרופ'אלי גנור: הממצאים העיקריים של העבודה – בשמונה בלוקים שנבדקו נמצאו ריכוזי סיליקה כדלהלן: בלוק בטון רגיל – מ-20% עד 40%.

פרופ'אלי גנור: בלו4ק פומיס ג.י.ל – מ-10% עד 20%.

פרופ'אלי גנור: פומיס בלוקל – 0 עד 5% עם סימן שאלה.

פרופ'אלי גנור: בלוק AAC – 50% עד 80%.

פרופ'אלי גנור: הבדיקות נערכו במכון הגיאולוגי ואלה הם הערכים החצי כמותיים שהתקבלו.

פרופ'אלי גנור: בדיקה נוספת נעשתה לאחר פרסום העבודה כדי לבדוק שוב אם יש בכלל סיליקה בתוך החומר הזה.

מקסים לוי: אתה אומר שהמחקרים נעשו עוד ב-1932.

מקסים לוי: תו התקן שניתן הוא לא הרבה זמן, כמה שאני מבין.

מקסים לוי: איך ניתן תו תקן נניח לבלוק שמסכן את בריאות העובדים?

פרופ' אלי גנור: הבלוק עצמו הוא לא מסוכן, הוא בלוק טוב.

פרופ' אלי גנור: רק כאשר אתה יוצר אבק בגודל נשים אז יש אפשרות שחלקיקים יכנסו לריאות.

מקסים לוי: בשנת 1995 מכון התקנים נתן תו ירוק ותו תקן.

מקסים לוי: כשהוא נותן תו תקן, הוא לא עומד על רמת הסיכונים שאכן קיימים בכל תעשייה, בכל דבר?

פרופ' אלי גנור: אולי שהם יענו.

מקסים לוי: עבודות המחקר נעשו רק לגבי החומר או לגבי עובדים?

פרופ' אלי גנור: בקשר לנושא של חומר שנקרא סיליקה, יש לעשות את זה במפעלים ששם יוצרים את הבלוקים וכן גם לאותם עובדים שחשופים במקומות העבודה שלהם.

מקסים לוי: אם עבודות המחקר התחילו בשנת 1932.

מקסים לוי: עבודות מחקר בודקים את החומר וגם את אלה שעובדים בחומר.

פרופ' אלי גנור: העבודות האלה מתייחסות, אם הבינותי נכון, מתייחסות לשקיעת חלקיקים בתוך הריאות.

מקסים לוי: האם היתה עבודת מחקר על פגיעה בבני אדם?

פרופ' אלי גנור: הרבה מאוד עבודות.

פרופ' אלי גנור: אני חושב שהרופאים שהוזמנו לכאן יוכלו גם כן לענות על השאלה.

סופה לנדבר: מי שילם עבור המחקר הזה, ומה פתאום בעצם המחקר הזה נעשה דווקא עכשיו?

פרופ' אלי גנור: המחקר הזה מומן על ידי חברת אסלם.

פרופ' אלי גנור: אני עשיתי את העבודה.

פרופ' אלי גנור: כבר מזמן יש לי את הנושא הזה בבטן.

פרופ' אלי גנור: אני עובד הרבה מאוד שנים על נושא של אבק מזיק כמו אסבסט ופחם.

סופה לנדבר: זאת לא חברה עסקית שמתחרה באיטונג?

פרופ' אלי גנור: אני לא ידעתי את זה בהתחלה.

מקסים לוי: אם יש רמת סיכונים, יש משרדי ממשלה שחייבים ומחוייבים לבדוק את נושא בריאותם של עובדים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: משרדי ממשלה כן, אבל לא חברות מתחרות.

פרופ' אלי גנור: בדיקות שנעשו באוניברסיטת בן-גוריון ובטכניון אחרי שכתבתי את העבודה, מצביעות על ריכוזים של 20% ו-30%.

פרופ' אלי גנור: על פי נתוני איטונג העולמית, ריכוזי הסיליקה בבלוקים מסוג AAC הם 30% עד 50%.

פרופ' אלי גנור: בניסור ובכתישת הבלוקים נמצאו חלקיקים בגדלים נשימים.

פרופ' אלי גנור: החלקיקים האלה צולמו באמצעות מיקרוסקופ אלקטרוני.

פרופ' אלי גנור: רוב החלקיקים הם מזוותים, הם קטנים.

פרופ' אלי גנור: יש כאן קנה מידה.

פרופ' אלי גנור: קנה המידה זה 1 מיקרומטר ואפשר לראות את הגדלים שלהם.

פרופ' אלי גנור: נמצאו גם מעט מאוד חלקיקים ארוכים, גליליים.

פרופ' אלי גנור: אבל רובם הם חלקיקים אמבולריים מזוותים.

פרופ' אלי גנור: המסקנות של העבודה – ניסור ועבודה עם בלוקים הינן פעולות המתבצעות על ידי בעלי מקצוע רבים: בנאים, פסלים וכדומה.

פרופ' אלי גנור: מאחר וסיליקה היא חומר מסרטן, מומלץ לסמן על גבי הבלוקים תווית אזהרה וכן לחייב הגנה עם מסיכה מתאימה.

פרופ' אלי גנור: תודה רבה.

מקסים לוי: האם למשרד העבודה והרווחה יש נתונים לגבי חומרים מסרטנים?

מקסים לוי: האם משרד העבודה והרווחה עשה איזושהי בדיקה של תביעת עובדים כנגד מחלות כאלה ואחרות?

מקסים לוי: האם משרד העבודה והרווחה רואה כתוצאה מהמחקר הזה תופעות לוואי שיהיו אצל עובדים אחרי עשרים שנה מהמחלה הזו?

פיטר מגנוס: ראשית כל, יש רשימה של חומרים מסרטנים.

פיטר מגנוס: הרשימה הזאת מבוססת על הרשימה של הארגון הבין-לאומי לחומרים מסרטנים שהיא מעודכנת מפעם לפעם, ואנחנו הולכים בדיוק לפי הרשימה הזאת.

פיטר מגנוס: לאחרונה, אכן נתגלה שסיליקה גם יכול לגרום לסרטן ולכן הוא מופיע ברשימה.

פיטר מגנוס: מה שאני רוצה לומר על הדבר שהוצג פה, מה שחשוב בנוגע לבריאות העובד זה לא כמה סיליקה מכיל חומר הגלם, הבלוק כשלעצמו, אלא מה החשיפה בזמן העבודה עם החומר.

פיטר מגנוס: יש לנו הרבה מוצרים שמכילים סיליקה.

מקסים לוי: בחוק תקנות הבטיחות ישנן הגדרות מדוייקות מה צריך לעשות.

מקסים לוי: האם נעשתה עבודת מחקר לגבי החומר המסרטן הזה?

מקסים לוי: האם נעשתה איזושהי עבודה כמה אנשים חלו מזה, וכמה אנשים תבעו את הביטוח הלאומי בבתי הדין?

מקסים לוי: יש ממצא כזה?

פיטר מגנוס: ד"ר למש יוכל לענות לך על זה.

מקסים לוי: סיליקה נמצא רק באיטונג?

פיטר מגנוס: לא.

פיטר מגנוס: הסיליקה נמצא בהרבה דברים.

פיטר מגנוס: על חוף הים יש סיליקה.

פיטר מגנוס: הוא ידוע כחומר שגורם למחלה בשם סיליקוזיס, כאשר החשיפה היא משמעותית ולאורך הזמן.

פיטר מגנוס: לכן יש בתקנות שלנו הגבלה של החשיפה המותרת.

פיטר מגנוס: העובדים שחשופים לאבק הסיליקה עוברים בדיקות רפואיות תקופתיות.

מקסים לוי: ומה הממצאים?

ד"ר קורט למש: במשך עשרים השנים האחרונות התקבלו במשרד העבודה פחות מ-40 הודעות על מקרים.

ד"ר קורט למש: אנחנו מקבלים דיווח שוטף מהרופאים התעסוקתיים שבודקים אותם לפי התקנות של משרד העבודה ולפי החוק.

ד"ר קורט למש: יתכן שיש עוד כמה מקרים שלא הגיעו לידיעתנו מפני שהדיווח אלינו מבתי החולים הוא לוקה בחסר.

ד"ר קורט למש: יכול להיות שהם הגיעו לביטוח הלאומי, כמו שאמרת, בתור תביעה על נזיקין.

ד"ר קורט למש: אבל הרופאים התעסוקתיים בכל הארץ מדווחים לנו באופן שוטף על כל מחלת מקצוע, כולל סיליקוזיס.

ד"ר קורט למש: בממוצע אנחנו מקבלים בין 2 ל-3 מקרים בשנה, שהם לא בקרב עובדי בנייה.

ד"ר קורט למש: הבעיות העיקריות, לפני כמה שנים היו אצל עובדי תמנע כשהמכרות היו פעילים.

ד"ר קורט למש: אחר-כך הופיעו כמה מקרים אצל אנשים שעסקו בהתזת חול.

ד"ר קורט למש: דרך אגב, בחול ים יש חומר מסרטן, שלא נושמים אותו אבל הוא ישנו.

ד"ר קורט למש: בגלל הדיווחים על התזת חול שגרמו לסיליקוזיס, אסרנו את הפעולה הזאת כבר ב-1984.

ד"ר קורט למש: המקרים שאנחנו מקבלים היום נובעים בעיקר מעבודה בבתי מלאכה קטנה של עיבוד שיש, של התקנת שיש בבתים ולא מהמפעלים הגדולים.

מקסים לוי: מי אלה פועלי הבניין?

מקסים לוי: פועלי הבניין אלה עובדים זרים ואחרים שכנראה רחוקים מאוד מתקנת הבטיחות ואולי לא יפנו.

מקסים לוי: אנחנו צריכים לבדוק תופעה אחת חשובה.

מקסים לוי: גם עובד זר הוא אדם וגם פלשתיני שעובד בעבודת בניין הוא בן-אדם.

מקסים לוי: השאלה היא האם נבדק במשרד העבודה והרווחה שהעבודה בחומר הזה יש בה רמת סיכון יותר מאשר בהרבה מאוד חומרים בתחום הבנייה?

מקסים לוי: כשבאים לקיים דיון כאן, אי-אפשר לעשות מחקר רק על הנושא הזה, צריך לעשות מחקר על הדברים השוטפים בכל העסק.

מקסים לוי: זה טוב שהנושא הזה הגיע לכאן, זה טוב שאנחנו בודקים את עצמנו וזה טוב שאנחנו נעשה את העבודה בצורה יסודית.

מקסים לוי: אבל אי-אפשר לקחת רק נושא אחד ולרוץ אתו.

מקסים לוי: אם אני מבין נכון, אין איזשהו נייר עמדה של משרד העבודה בהקשר לנושאים שקשורים לחומרים מסרטנים או חומרים שפוגעים בבני אדם.

מקסים לוי: אולי בעוד עשרים שנה יתגלו אצלם תופעות של נזק בריאותי שאף אחד מאתנו לא יודע.

ד"ר קורט למש: החוק לא עושה שום הבדל בין עובד זר או תושב ישראל.

ד"ר קורט למש: התקנות והחוקים חלים עליהם במקום העבודה והחובה של המעסיק היא חובה.

ד"ר קורט למש: לגבי הנושא הספציפי הזה, אני לא מכיר שום בלוק בבנייה שלא מכיל סיליקון.

מקסים לוי: אבל פרופ' אליעזר גנור אומר בעבודת המחקר שלו שיש רמות מסויימות.

ד"ר קורט למש: נכון, אבל אין בלוק בנייה שלא מכיל את זה.

ד"ר קורט למש: מה שחשוב הוא לא מה הריכוז של סיליקה שיש בחומר הגלם אלא כמה יש באוויר שהבן-אדם עלול להיחשף אליו.

מקסים לוי: תודה רבה.

מקסים לוי: מר בורשטיין, בבקשה.

אברהם בורשטיין: הייתי רוצה להציג לכבוד היושב-ראש מסמך לגבי כמות הסיליקה.

אברהם בורשטיין: אני מדבר על תכולת החול, החול שאנחנו מכירים מאז שאנחנו ילדים קטנים ומשחקים בחול ועד החול שעוטף אותנו גם בימים אחרים.

אברהם בורשטיין: זו הסיליקה הגבישית.

אברהם בורשטיין: אם נסתכל על מוצרי הבנייה יש לכם פה את כמות הסיליקה למטר מעוקב אחד של חומר.

אברהם בורשטיין: כלומר, אלה ערכים של כמות הסיליקה במוצר עצמו.

אברהם בורשטיין: אם אנחנו מדברים פה על בטון, אנחנו מגיעים לסדרי גודל של 800-900 ק"ג.

אברהם בורשטיין: בלוק בטון – 500 ק"ג.

אברהם בורשטיין: בלוק חול סיד, שהוא על טהרת הסיד, הקוורץ והחול שלנו, אנחנו מגיעים עד 1000 ק"ג למטר מעוקב, כשלקחתי את היחידה מטר מעוקב כיחידה שכולנו מכירים.

אברהם בורשטיין: טיח שעוטף אותנו יום ולילה, אנחנו מגיעים עד לערכים של 1000 ק"ג למטר מעוקב.

אברהם בורשטיין: כנ"ל בטיט.

אברהם בורשטיין: הבלוק שאנחנו מדברים עליו, שמוכר בתור בלוק איטונג, זה מותג, הוא למעשה בלוק מאושפר באוטוקלב מבטון תאי.

אברהם בורשטיין: מדובר פה על סדרי גדול של כ-200 ק"ג וישנם אגרגאטים קלים ששם, כפי שאנחנו מכירים, זה נע בין 30 עד 120 ק"ג למטר מעוקב.

אברהם בורשטיין: כמו שכבוד היושב-ראש אמר, החול כסיליקה נמצא בכל מוצרי הבנייה שלנו.

אברהם בורשטיין: הבעיה שישנה כאן, וכפי שהדגשת, זה הנושא של האבק הנשימתי.

אברהם בורשטיין: זאת אומרת, כשאנחנו מבצעים פעולות קידוח, פעולות ניסור, פעולות אחרות ובכלל אבק שעוטף אותנו באופן כללי.

אברהם בורשטיין: כמספר, קחו את כדור הארץ שאנחנו מכירים, הסיליקה מהווה בסביבות 60%.

אברהם בורשטיין: החל משפת הים, כפי שאמרנו כאן, וכלה במוצרים אחרים עוטפים אותנו יום ולילה.

פיטר מגנוס: אני רוצה להשלים כמה נקודות.

פיטר מגנוס: ראשית כל, אנחנו עושים בדיקות על ידי המעבדה שלנו של חשיפת אנשים.

פיטר מגנוס: אנחנו עושים את זה במחצבות, אם מדובר על מפעל איטונג, עשינו בדיקה למה העובדים חשופים בזמן הייצור.

פיטר מגנוס: בעקבות הכתבה שהיתה, לקחנו על עצמנו עכשיו לעשות בדיקה מיוחדת לגבי טיפול בבלוקי איטונג באתרי הבנייה ולהשוות את זה לאותו טיפול בבלוקים אחרים.

פיטר מגנוס: אז נדע אם יש הבדל משמעותי כחשיפה.

מקסים לוי: אם אני מקבל את הנתון של מכון התקנים הישראלי, אז כל חומרי הבנייה במדינת ישראל מהווים סיכון.

סופה לנדבר: אפילו אם מעבירים את הבטון לאתר הבנייה.

מקסים לוי: אולי צריך לעשות בדיקה מקיפה על כל חומרי הבנייה, הסיד, הטיט והבטון.

מקסים לוי: אבל יכול להיות שאין מה לעשות.

מקסים לוי: זה דבר אוניברסלי בכל העולם, הוא לא מיוחד רק למדינת ישראל.

מקסים לוי: השאלה היא, האם אמצעי הבטיחות במקומות העבודה ממולאים כמו שצריך?

מרסל לייזר: אני מנהל המעבדה במשרד העבודה.

מרסל לייזר: אני לא עושה עבודות מחקר אלא עבודות בפועל: סקר של חשיפת העובדים לחומרים מסוכנים.

מרסל לייזר: כששמענו שיש חומר מסרטן, סיליקה, מיד עשינו חשיפה לסיליקה בכל המחצבות במדינת ישראל וגם חשיפה של עובדים לסיליקה חופשית בעבודות שיש, גרניט וכו'.

מרסל לייזר: כתוצאה מהסקר הזה אנחנו הכנסנו עובדים בתעשיית אבן, בעיבוד אבן למערך של בדיקות סביבתיות תקופתיות ובדיקות רפואיות.

מרסל לייזר: הם נמצאים במעקב.

מרסל לייזר: ברור שכאן יש לנו הרבה בעיות עם עשרות עובדים שהם חאפרים, עובדים בבתי קברות, אבל ברוב המפעלים העבודה מסודרת.

מרסל לייזר: אין לנו עוד פתרון טכני להורדת רמת האבק.

מרסל לייזר: אבל זה תחת פיקוח.

מרסל לייזר: במפעלי איטונג, במקום שמכניסים הרבה מאוד חול בתהליך הייצור, זה לא משנה כמה אחוז סיליקה אתה מכניס בתהליך הייצור, חשוב כמה סיליקה נכנס לריאות האדם וכמה אחוז סיליקה באוויר.

מרסל לייזר: אנחנו בדקנו.

מרסל לייזר: שיטות המדידה השתכללו עם הזמנים.

מרסל לייזר: עכשיו אנחנו עושים את הבדיקה הטובה ביותר שקיימת בעולם.

מקסים לוי: מדינת ישראל היא מדינה קטנה.

מקסים לוי: בכל העולם לא עשו מחקרים בתחום הזה?

מרסל לייזר: הם עשו, אבל זה לא משנה.

מרסל לייזר: אנחנו צריכים לראות מה הולך כאן אצלנו.

מרסל לייזר: אם בתחילת התהליך יש 30% או 80% סיליקה, באוויר יש עד 5%.

מקסים לוי: בביטוח הלאומי יש נפגעים באפיקים שונים.

מקסים לוי: היה צריך להיות נתון כמה תביעות יש בביטוח הלאומי של פועלי בניין שנפגעו.

מקסים לוי: אני אומר לך שאין נתון כזה מפני שכל העובדים במדינת ישראל בבניין הם עובדים זרים.

מקסים לוי: אני לא יודע אם יש בדיקות תקופתיות לעובדים הזרים האלה.

מקסים לוי: אני לא מאשים, אני רק אומר מתוך היכרותי את המערכת.

מקסים לוי: אני לא יודע אם מעסיקים דואגים שהעובדים האלה יעשו בדיקות תקופתיות על פי החוק.

מקסים לוי: אני לא יודע אם יש מסיכות ואם יש מיגון לאותם עובדים בכל המקומות הקשורים לחומר הזה.

ד"ר יהודית שחם: המחלקה שלנו עורכת מחקרים בנושא חשיפה של חומרים מסרטנים והתפתחות של מחלות ממאירות.

ד"ר יהודית שחם: רוב המחקרים ממומנים על ידי משרד העבודה והרווחה.

ד"ר יהודית שחם: אני חושבת שיש מקום לערוך סקר, כמו שהצעת, לגבי תחלואה של סרטן בקרב העובדים החשופים כי הנתונים שיש הם רחוקים מלהיות נכונים.

ד"ר יהודית שחם: אני אקדים ואומר, שבשני מיסרקים שעשינו בתיקים רפואיים של חולי סרטן ריאה, באף תיק לא היה דיווח רפואי של היסטוריה תעסוקתית של החולים, ורק ב-50% מהתיקים היה עיסוק אחרון.

ד"ר יהודית שחם: כך שלא תמיד נעשה הקשר כשבא חולה לרופא במה הוא עבד ובמה הוא עסק.

ד"ר יהודית שחם: לכן הנתונים שקיימים רחוקים מלהיות, להערכתי, נכונים למציאות.

מקסים לוי: יש נתונים בעולם?

ד"ר יהודית שחם: יש נתונים בעולם.

ד"ר יהודית שחם: אנחנו עורכים כרגע מחקר בין-לאומי, לדוגמה בנושא האספלט והביטומן בכבישים, לבדיקה האם הביטומן מסרטן או לא.

ד"ר יהודית שחם: כמובן שגם בעובדי כבישים יש חשיפה לביטומן ויש חשיפה ל דיזל של המכונות ויש חשיפה של סיליקה וכו'.

ד"ר יהודית שחם: המצב בוודאי דומה גם בעובדי הבנייה, במיוחד כשמשפצים בניינים ששם עוד יש חשיפה לאסבסטים ישנים וכו'.

ד"ר יהודית שחם: זה מכלול של בעיות.

ד"ר יהודית שחם: לכן אני חושבת שיש מקום, ואני מקווה שנעשה את הדבר הזה, לעשות מחקר מקיף לגבי מיפוי סיכונים ותחלואה בסרטן בקשר לממצאי החשיפה שעושים במעבדה של לייזר, ואז נוכל לראות מה יש בארץ לגבי חשיפה ותחלואה.

ד"ר יהודית שחם: כי גם הרכב הסיליקה משתנה בעולם.

ד"ר יהודית שחם: יש עבודות מגרמניה, מאוסטרליה ומכל מיני ארצות, אבל טוב לדעת מה הממצאים בארץ.

ד"ר יהודית שחם: ואז, אם יש בעיה נדע איך פותרים אותה, ואם אין בעיה, נשים את הדברים בפרופורציות הנכונות.

ד"ר יהודית שחם: עד אז, אני בטוחה שהקולגות שלנו מסכימים אתי שיש מקום לתת אמצעי מיגון.

ד"ר איתי גבריאלי: אנחנו עשינו את העבודה כנותני שירותים אנליטיים טכניים למזמין העבודה בתשלום, ללא מעורבות שלנו, ללא ידיעה מה מקור החומר, מה מטרת המחקר, ומבחינתנו העסק נגמר במסירת התוצאות.

ד"ר איתי גבריאלי: אלא כששמנו השתרבב לפרשה, ביקשנו לראות את התוצאות ונדמה לנו שפה נעשה שימוש לא נכון ולא מושכל בתוצאות שאנחנו העברנו.

מקסים לוי: מי ביקש ממך לבדוק, משרד התשתיות?

ד"ר איתי גבריאלי: לא.

ד"ר איתי גבריאלי: אנחנו נתנו את השירות האנליטי הטכני.

מקסים לוי: למי?

ד"ר איתי גבריאלי: לאלי גנור.

ד"ר איתי גבריאלי: עוד פעם אני חוזר, אנחנו לא משרד הבריאות.

ד"ר איתי גבריאלי: הנושאים שעולים פה לא נוגעים לנו, אלא שאנחנו עשינו את העבודה האנליטית כנותני שירותים במעבדה המוכרת כמעבדה איכותית בארץ.

ד"ר איתי גבריאלי: מאחר ושמנו השתרבב לעסק, רצינו להבהיר מבחינת הניתוח המדעי של הדו"ח, כפי שראינו אותו.

מקסים לוי: מהדיון הזה אני למד שלא כל עבודת מחקר של מישהו צריכה לבוא לידיעת כל הציבור אלא למשרדי הממשלה שמזמינים עבודות מחקר.

מקסים לוי: משרדי הממשלה נטולים מכל מיני שיקולים כאלה ואחרים.

מקסים לוי: אם הוא לא ידע שהוא עושה מחקר על חברה מתחרה, זה אומר שכבר המחקר שלו לא כל כך יכול להילקח בחשבון כשרוצים לדון בשאלות המרכזיות כאן בכנסת.

ד"ר איתי גבריאלי: בנושא חשיפה לסיליקה, אני דן במה שהוצג והתוצאות האנליטיות שהן הבסיס לדו"ח.

ד"ר איתי גבריאלי: המעבדה שלי סיפקה את הנתונים האנליטיים ואני מבקר את הניתוח של התוצאות שלנו שאנחנו העברנו.

ד"ר איתי גבריאלי: אני רוצה להדגיש, אני גם מוסד ממשלתי.

ד"ר איתי גבריאלי: אין לי שום עניין כאן, אני לא מייצג אף אחד אלא את טובת הציבור.

ד"ר איתי גבריאלי: מאחר ושורבבנו לפרשה אני נאלץ להבהיר.

ד"ר איתי גבריאלי: נקודה ראשונה, הנושא הכמותי.

ד"ר איתי גבריאלי: האנליזות שנמסרו ספציפית לגבי בלוק איטונג התייחסו בין 50% ל-80% ב-X.R.D.

ד"ר איתי גבריאלי: זו שיטה אנליטית חצי כמותית.

ד"ר איתי גבריאלי: בהתחלה לא נמסרו מספרים, כי לא נוהגים למסור מספרים בשיטה הזאת, זה לא מקובל.

ד"ר איתי גבריאלי: נתנו את זה חצי כמותי עם אזהרה לפני הנתון ואחרי הנתון שזה חצי כמותי.

ד"ר איתי גבריאלי: זאת אומרת, כשאנחנו מדברים על 50%-80%, זאת הערכה.

ד"ר איתי גבריאלי: על זה צריך להוסיף פלוס מינוס.

ד"ר איתי גבריאלי: זאת אומרת, אנחנו יכולים לדבר על 30% עד 100% סיליקה.

ד"ר איתי גבריאלי: זאת המשמעות כשאנחנו מוסרים תוצאות חצי כמותיות.

ד"ר איתי גבריאלי: כל חוקר שמכיר את הדיסציפלינה מבין את הדברים האלה.

ד"ר איתי גבריאלי: אני לא יכול לחיות עם הצגת הנתונים כשהיא יוצאת מהמעבדה שלי בצורה כזאת.

ד"ר איתי גבריאלי: כשאני אומר אנליזה כמותית, אני אגיד 56% פלוס מינוס חצי אחוז.

ד"ר איתי גבריאלי: כשאני אומר חצי כמותי, זו השיטה, אלה מיגבלות השיטה.

ד"ר איתי גבריאלי: אני יכול לצמצם את טווח השגיאה על ידי עבודה מאוד מדוקדקת, עם סטנדרטים פנימיים וכו', שזו באמת עבודת מחקר הרבה יותר מקיפה.

ד"ר איתי גבריאלי: אני יכול לצמצם את זה לפלוס מינוס 10%.

ד"ר איתי גבריאלי: אבל כשאני מקבל דוגמה בודדת או שתי דוגמאות ומתבקש לתת עליהן השוואה ואני כותב 50% עד 80% ואומר: זה חצי כמותי, אני מצפה שהחוקר יבין מה מסתתר מאחורי זה.

ד"ר איתי גבריאלי: כשאני נותן את התוצאות שלי כמכון ביולוגי ומציגים אותם בטבלה כזאת, וזה ה-80% שמופיע בדו"ח, אני כמעבדה, נתתי את המספרים האלה ואני אומר:

ד"ר איתי גבריאלי: אני לא עומד מאחוריהם.

ד"ר איתי גבריאלי: לא כך מציגים את התוצאות.

ד"ר איתי גבריאלי: נקודה שנייה.

ד"ר איתי גבריאלי: העבודה הזאת מבוססת על מידגם אחד או שניים.

ד"ר איתי גבריאלי: בדיסציפלינה המדעית לא יוצאים עם הכללות על מידגם אחד.

ד"ר איתי גבריאלי: תכניסו עשר דוגמאות, עשרים דוגמאות ולפי זה נעשה את הסטטיסטיקה.

אברהם בורשטיין: מי מביא לך את הדוגמה?

אברהם בורשטיין: מביאים לך למשרד?

ד"ר איתי גבריאלי: אני חוזר על מה שאמרתי.

ד"ר איתי גבריאלי: אני נותן שירות אנליטי כאן.

ד"ר איתי גבריאלי: במקרה הזה אני לא שותף.

ד"ר איתי גבריאלי: אני גם לא מומחה לאבק ואנחנו מכירים את העבודות של אלי גנור.

ד"ר איתי גבריאלי: הוא עובד הרבה זמן בנושא אבק.

ד"ר איתי גבריאלי: אני לא בא ומתווכח על הדיגום וכו'.

ד"ר איתי גבריאלי: אני לא שותף לדיגום ולא יודע איך נלקחו הדוגמאות וכו'.

ד"ר איתי גבריאלי: אני יודע מה אני עשיתי במעבדה ואיך אני מנתח את התוצאות.

ד"ר איתי גבריאלי: דבר שלישי, הוזכר כאן הנושא של המקלונים שהם בדרך כלל הגורם המסרטן.

ד"ר איתי גבריאלי: זה לא נושא שלי, אבל מאחר וזה מוצג בצורה כזאת, אני אגיב עליו.

ד"ר איתי גבריאלי: סיליקה זה דבר נפוץ.

ד"ר איתי גבריאלי: חול ים הוא נפוץ מאוד.

ד"ר איתי גבריאלי: האלמנט המסרטן זה דווקא צורן דו-חמצני, שזה הקוורץ המוכר בחול ים.

ד"ר איתי גבריאלי: הטענה שמוצגת כאן במיקרוסקופ הסורק שלנו, של המכון הגיאולוגי, מציגה פה את המקלונים שמזוהים כחומר מסרטן.

ד"ר איתי גבריאלי: זה עיקר ההגדרה שלהם.

ד"ר איתי גבריאלי: הזיהוי שנעשה כאן ובדו"ח מציג את המקלונים האלה כסיליקה קוורץ.

ד"ר איתי גבריאלי: אם קוראים את הדו"ח, אין פה ולו נתון אחד שמזהה חד-משמעית את המקלונים האלה כסיליקה קוורץ או כסיליקה SIO2.

ד"ר איתי גבריאלי: כל האנליזות הכימיות המצורפות לתמונות האלה, ללא יוצא מן הכלל, מכילות קלציום.

ד"ר איתי גבריאלי: הדו"ח מתאר את הנוכחות של מינרל שמכיל סיליקה וקלציום ושלא מוגדר כמסרטן, מינרל שנקרא טורמולמוריד.

ד"ר איתי גבריאלי: והאסוציאציה מהאנליזה הכימית בין המקלונים האלה והסיליקה והקלציום אומרת: זה לא סיליקה קוורץ שעליה מתמקדים.

צילי ענבי: אני נציגת המשרד לאיכות הסביבה, ואני גם יושבת-ראש הוועדה הבין-משרדית לאבק מזיק.

צילי ענבי: פרופ' גנור הוא חבר בוועדה הזאת.

צילי ענבי: אנחנו קיבלנו לפני זמן לא רב את העבודה שלו והחלטנו לכנס את הוועדה שבה הוא יציג את הממצאים ונתייחס אליהם.

צילי ענבי: הכנסת הקדימה אותנו.

צילי ענבי: כך שאין לי עדיין הממצאים של הדיון בוועדה, שהיא ועדה מקצועית, שכמובן תדון גם באספקטים שהוצגו על ידי ד"ר אייל מהמכון הגיאולוגי.

צילי ענבי: יש להגיד לזכותו של גנור שכתב לי, כשהוא הגיש את העבודה, שאלה ממצאים ראשוניים.

צילי ענבי: יכול מאוד להיות שעל ידי מחקר נוסף ומעמיק אנחנו נגלה דברים שונים או שנחזק את הממצאים שלו.

צילי ענבי: אנחנו לא יכולים לדעת היום מה בדיוק המצב.

צילי ענבי: יחד עם זאת, החומר סווג לפני שנה, ואני יושבת גם בוועדה לסיווג חומרים מסרטנים.

צילי ענבי: החומר הזה, סיליקה גבישית, בגודל בר נשימה הוגדר כמסרטן בבני אדם.

צילי ענבי: לכן, נראה לי שבכל מקרה לא יהיה שום פסול אם אנשים שחשופים זמן רב לחומר הזה, חמישה ימים בשבוע, שמונה שעות ביום במשך שנים, שהם יהיו מוגנים, וגם על המוצרים יהיה כתוב שהחומר מכיל סיליקה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שכל המאמר הזה היה מגמתי.

סופה לנדבר: אחרי מה ששמענו, או לפחות מה שאני שמעתי, אני חושבת שאנחנו צריכים לדרוש ממשרד העבודה והרווחה את רשימת החומרים המסרטנים.

סופה לנדבר: יכול להיות שבעוד כמה תחומים צריכים לעשות מחקרים.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו צריכים להסב את תשומת לבנו דווקא לטכניקת הגנה מפני שבעולם כולו טכניקת הגנה היא הדבר החשוב ביותר.

סופה לנדבר: אגב, אתה זוכר, לא פעם אחת אמרתי שבאחד המשרדים עובדים 70 רופאים בלי תנאים מתאימים.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להיות צינית, אבל אם מה שאתה אמרת, ש-60% מכדור הארץ הוא החומר הזה, כנראה אנחנו צריכים לארוז את המזוודות שלנו ולעזוב את כדור הארץ.

סופה לנדבר: מה שקרה כאן, אנחנו מתעלמים מכך שבעצם גוף מתחרה עשה הזמנה למחקר הזה.

סופה לנדבר: בשום פנים ואופן אני לא באה בטענות למחקר הזה, אבל אני חושבת שפה אנחנו כחברי הוועדה דווקא צריכים לחשוב על הגנה, על מניעת המחלות האלו.

סופה לנדבר: אנחנו כנראה נבקש ממך, אדוני היושב-ראש, לעשות כמה ישיבות על אותו נושא דווקא בתחומים שונים מפני שחומר מסרטן נמצא בכדור הארץ ונמצא בכל התחומים.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לדעת איך מגינים על אותם עובדים כדי למנוע מחלות.

עמיאל שדה: בהמשך לדברים של חברת-הכנסת סופה לנדבר אני רוצה לומר, שכואב לנו מאוד שחברת איטונג הפכה להיות נושא הדיון בזמן שכתוצאה מעבודה מגמתית של המתחרה שלנו, שדרך אגב הוא יבואן של חומרי הבנייה לארץ, וכבר נאמר על ידי אלי גנור שהוא הזמין את העבודה הזאת, חבל מאוד שזה קרה.

עמיאל שדה: חברת איטונג, כפי שראינו כאן, בנושא הסיליקה נמצאת בתחתית הרשימה בין כל חומרי הבנייה.

עמיאל שדה: אגב, איטונג היא חברה עולמית.

עמיאל שדה: המוצרים שמדובר עליהם כאן מיוצרים בעולם כ-80 שנה על ידי איטונג וכל החברות ששותפות למשפחה הזאת של הבלוק התאי.

עמיאל שדה: צריך לזכור שהבלוק הזה מיוצר בכמות של כ-500 מיליון בלוקים בשנה ברחבי העולם בארצות הכי מתקדמות באירופה, כמו שבדיה, דנמרק, הולנד, גרמניה, יפן.

עמיאל שדה: יש עשרות מפעלים שמייצרים את המוצר הזה.

עמיאל שדה: איטונג, כידוע, זה המוצר הנקי ביותר.

עמיאל שדה: בנושא הזה אין שום סכנה.

עמיאל שדה: זה ידוע לכל מי שמתעסק בנושאים האלה.

עמיאל שדה: אני קטונתי מלהעיר בנושא הזה, אבל זה נאמר כאן בצורה ברורה.

עמיאל שדה: חברת איטונג העולמית, שעוסקת בנושא הזה קרוב ל-80 שנה, תומכת מאוד בבדיקה של נושא האבק.

עמיאל שדה: היא עושה את זה כל הזמן.

מקסים לוי: אני לא חושב שצריך להציג חברה כזאת או אחרת במחקר.

מקסים לוי: אם יש בעיה, צריך להציג את הבעיה.

עמיאל שדה: אנחנו תומכים בזה בכל מאת האחוזים.

מקסים לוי: השאלה היא אם העובדים חשופים לדברים שיהיו בעוד עשרים שנה.

מקסים לוי: כשאתה מייבא את הבלוקים האלה לאתר, האם בניסור הבלוקים העובדים מודעים לדברים האלה?

מקסים לוי: זאת הבעיה האמיתית.

מקסים לוי: דרך אגב, זה תפקידם של אמצעי הבטיחות וחקיקת בטיחות.

מקסים לוי: במקרה הספציפי הזה, אני לא יודע אם הם מסוגלים ללכת לעשות בדיקות כי כל העובדים בתחום הזה הם עובדים זרים.

מקסים לוי: לכן, קשה מאוד לערוך בדיקה.

עסאם מח'ול: לכן אפשר להבליג.

ד"ר קורט למש: בנוסף לסיכון התעסוקתי הפוטנציאלי שקיים יש שני דברים שאני חושב שכדאי להוסיף שלא היו פה בדיון.

ד"ר קורט למש: אחד, זה הנושא של סיכון פוטנציאלי של תלמידים בבתי ספר שעוסקים בפיסול.

ד"ר קורט למש: גם שם כדאי לבדוק אם הילדים לא נחשפים לאבק.

מקסים לוי: השאלה שלי היא אם אמצעי הבטיחות במקומות העבודה האלה ממולאים ומשרד העבודה והרווחה מפקח על הדברים האלה.

ד"ר קורט למש: אדוני היושב-ראש, כנראה שלא הסברתי את עצמי.

מקסים לוי: אני הבנתי.

מקסים לוי: יש לי פה חומר, קראתי אותו היטב, על כל היבטיו ועל כל השלכותיו.

מקסים לוי: מי שבא לדיון כזה מראה ממצאים של פגיעה בעובדים, כמה עובדים נפגעו בישראל כתוצאה מהדבר הזה.

מקסים לוי: כך עושים.

מקסים לוי: אני רואה פה שכל חומרי הבנייה בישראל מכילים את החומרים האלה, זה לא רק איטונג, לא רק הובלת המלט, לא רק אלה שעובדים במפעלי בטון, אלה שעובדים בכבישים, אלה שעובדים במחצבות ואלה שעובדים בשיש.

מקסים לוי: זה מכלול רחב מאוד של היבטים והשלכות, של רמת סיכון של עובדים כאשר המידע לא מגיע לאותם עובדים.

עסאם מח'ול: אני רוצה להזכיר גם לאורחים בוועדה שאתמול היה דיון בכנסת, אולי פעם ראשונה, בחוק יסוד: איכות הסביבה.

עסאם מח'ול: אני חושב שיש התקדמות ביחס של הכנסת לפחות לשאלות שעד עכשיו לא קיבלו תשומת לב מספקת, כמו הנושא הזה, כמו הנושאים שקשורים לבריאות תעסוקתית.

עסאם מח'ול: אני חושב שהשאלה כאן היא איזה אינטרס אנחנו צריכים להעמיד תחילה, האינטרס של המייצרים שחיים מזה, מרוויחים מזה, או האינטרס של העובדים שיכולים להיות נתונים לפגיעה מתהליך הייצור או מחומרי הייצור.

עסאם מח'ול: לי יש עמדה חד-משמעית ושאני מציע שהוועדה תקבל אותה.

עסאם מח'ול: השאלה של בריאות העובדים היא הקודמת, היא צריכה להדליק את האור האדום ועל פי זה ננהג גם בכנסת בעניין הזה.

עסאם מח'ול: אני זוכר מחקרים שקבעו ויצאו מעורם כדי להסביר כמה העישון לא מזיק לבריאות, וזה מומן בכסף טוב.

עסאם מח'ול: אני מכיר מחקרים שיצאו מעורם כדי להוכיח כמה באסבסט אין אסבסטוזיס.

עסאם מח'ול: אני חושב שהתפיסה שלנו צריכה להתחיל מנקודת ראייה, שאם יש מחקר שקובע שיש סכנה, משעים את הייצור או משעים את החומרים האלה עד שמוכיחים אחרת במחקר אובייקטיבי.

עסאם מח'ול: לכן אני מציע לוועדה, שהגישה שלנו חד-משמעית תצא מנקודת הראות של העובד.

עסאם מח'ול: אני חושב שמדינת ישראל היא אחת המדינות המפגרות ביותר בעולם המפותח בעניין הדאגה קודם כל לאינטרס של העובדים.

פרופ' אלי גנור: אני מבקש לומר כמה מילים בשני נושאים.

פרופ' אלי גנור: חול של שפת הים לא נכנס לריאות.

פרופ' אלי גנור: בקשר לנושא של המכון הגיאולוגי.

פרופ' אלי גנור: המכון הגיאולוגי הוא המלה האחרונה.

פרופ' אלי גנור: האנשים שם, שעבדתי איתם, עושים עבודה מצויינת.

פרופ' אלי גנור: אני עובד איתם למעלה מ-15 שנה.

פרופ' אלי גנור: פרסמנו עבודות.

פרופ' אלי גנור: הם לא ידעו מה אני עושה.

פרופ' אלי גנור: המכון הגיאולוגי, למיטב ידיעתי, לא עשה אף פעם אנליזה של בלוקים, בייחוד לא איטונג, לא הסתכלו במיקרוסקופ אלקטרוני.

פרופ' אלי גנור: אני המומחה בנושא הזה.

פרופ' אלי גנור: אין להם שום רשות, ולאף אחד אחר שאין לו את הידע שלי, אני מקבל דוגמאות של חלקיקים בריאות, הייתי עכשיו בארצות-הברית, עבדתי על אסבסט בריאות, על חלקיקים בריאות.

פרופ' אלי גנור: אם צריך לעשות דגימות, לא צריך דגימות ב-75 בלוקים כדי לעשות סטטיסטיקה.

פרופ' אלי גנור: מספיק מספר מועט של בלוקים.

פרופ' אלי גנור: אנחנו יודעים בדיוק מה יש שם.

פרופ' אלי גנור: איטונג העולמית אומרת שמכניסים שם 70% של חול וטוחנים אותו לחול דק בר-נשימה.

פרופ' אלי גנור: הכמות ידועה.

ד"ר יהודית שחם: יש נקודה אחת שאני רוצה להבהיר אותה.

ד"ר יהודית שחם: מהרגע שיש חשיפה לחומר מסרטן עד שיש התפתחות סרטן עוברים עשרים שנה.

ד"ר יהודית שחם: לכן לא רק מדובר בעובדים שעובדים היום.

ד"ר יהודית שחם: היום יש ערבים, פעם עבדו יהודים.

ד"ר יהודית שחם: לכן אני מבקשת שתצא מכאן איזושהי בקשה להקים קוהורט של העובדים שהיו חשופים לסיליקה.

ד"ר יהודית שחם: המחלקה שלנו, מחלקת מחקר, מקימה קוהורטים כאלה, לא אלה שעבדו היום אלא אלה שעבדו גם לפני עשרים שנה, כי אצל אותם עובדים עכשיו מתחילה להתגלות המחלה.

ד"ר יהודית שחם: הם הבעיה.

ד"ר יהודית שחם: היום צריך להגן על העובדים, שלא תהיה להם בעיה בעתיד, אבל יש עובדים לשעבר.

עמיאל שדה: אני מתפלא שמעלים כאן את העניין של יהודים וערבים.

עמיאל שדה: בעינינו אין שום הבדל בין יהודי לערבי.

עמיאל שדה: כולנו בני אדם.

עמיאל שדה: איטונג מייצרת 80 שנה בעולם, בארץ 50 שנה.

עמיאל שדה: אני באמת מבקש מכבוד היושב-ראש להוריד את איטונג מהכותרות.

עמיאל שדה: מדובר על כל חומרי הבנייה.

עמיאל שדה: אנחנו תומכים מאוד בבדיקת נושא האבק, אבל להוריד אותנו כי זו מלחמה מסחרית שאין לה שום קשר לעניין.

מקסים לוי: אני רוצה לומר, קודם כל טוב שיש חשיפה כזאת או אחרת.

מקסים לוי: חשוב מאוד שבמדינת ישראל דברים כמו בריאותם של עובדים והשלכות של חומרים לא מטואטאים מתחת לשולחן.

מקסים לוי: מתקיימים הרבה דיונים על עצם העובדה שאנחנו רוצים להיות מדינה מודרנית ביותר ולא מדינה שמסכנת את אזרחיה על ידי חומרים כאלה ואחרים.

מקסים לוי: אם אלי גנור עשה את העבודה לחברה מתחרה, מבחינתי הדו"ח הזה הוא לא אבייקטיבי.

מקסים לוי: אבל אם עיתון "ידיעות אחרונות" עשה את הכתבה וחשף את זה, זה טוב.

מקסים לוי: זה לא צריך להבהיל אף אחד.

מקסים לוי: אם כל בעל עסק או כל מייצר מאמין בדרך שלו, הוא צריך להבין שעל ידי הבדיקה של החומרים המסרטנים לא יהיו תביעות בעוד כמה שנים על החברה הזאת.

מקסים לוי: לכן אני מציע דבר אחד.

מקסים לוי: אנחנו לא יכולים לקבל פה החלטה.

מקסים לוי: אני מבקש ממשרד העבודה והרווחה, שאחראי על תקנות הבטיחות בעבודה, להקים איזשהו צוות בשיתוף המכון הגיאולוגי, משרד התשתיות והמשרד לאיכות הסביבה, שיבחן את החומר שקיים כאן, גם חומר הרקע שהוכן כאן בכנסת ולהביא לנו את הממצאים תוך שבועיים.

מקסים לוי: תקיימו דיון מעמיק בשאלה הזאת, אולי תגיעו למסקנה שכדאי לעשות עבודת מחקר על כל חומרי הבנייה וההשלכות שלהם.

מקסים לוי: יכול להיות שמכון התקנים יאמר שבחומר כזה אסור להשתמש במדינת ישראל.

מקסים לוי: יכול להיות שבעולם כולו יש עבודות מחקר שלפיהן יוחלט שחומר מסויים לא יכנס לתחום מדינת ישראל.

מקסים לוי: יש דברים כאלה.

מקסים לוי: קרו דברים כאלה.

מקסים לוי: אני זוכר, בתור היותי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, דברים כאלה כאשר דיברנו על מחסום יבוא של דברים מסוכנים למדינת ישראל.

מקסים לוי: אבל כאן זה לא מוצר שאתה יכול להגדיר אותו כדבר מסוכן לבנייה במדינת ישראל, אלא, ככל שאני מבין, המכלול של חומרי הבנייה במדינת ישראל מהווים סיכון מסויים.

מקסים לוי: האם העובד יודע?

מקסים לוי: האם המעביד כותב את זה ולא רק מדבר בעל-פה?

מקסים לוי: האם יש כל מיני אביזרים שמשרד העבודה והרווחה מפקח עליהם?

מקסים לוי: האם יש אנשים נגועים?

מקסים לוי: נניח פועלי בנייה במדינת ישראל לפני עשרים ושלושים שנה, האם יש איזשהם סימנים שאותם אנשים חלו או תבעו את המדינה?

עסאם מח'ול: אולי כדאי להחליט שאנחנו כן מאמצים את הבקשה להתחיל בבדיקות ולחייב זאת.

מקסים לוי: יכול להיות שבישיבה הבאה נגיע למסקנה הזאת.

מקסים לוי: לכן אני מציע שמשרד העבודה יחד עם משרד השיכון, מכון התקנים והמכון הגיאולוגי יבדוק את כל השאלה הזאת ובעוד שבועיים נקיים כאן דיון.

מקסים לוי: אני לא חושב שאפשר להגיע לאיזשהו מחקר כי לעשות מחקר על כל הדברים האלה צריך חודשים, אבל איזה נייר עמדה מגובש כדי שנוכל לדון בכל חומרי הבנייה ולא רק בבלוק איטונג.

מקסים לוי: אני לא חושב שנכון לעשות את הדבר הזה.

מקסים לוי: תודה רבה לכולם.

מקסים לוי: ישיבה זו נעולה.