ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 225, 2001-02-27 00:00

דוד אזולאי: אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

דוד אזולאי: התכנסנו לדון במעמד הכרזת יום ז' באדר כיום חברות הקדישא בישראל.

דוד אזולאי: אני מבקש מחברי הכנסת הרב נסים דהן וחבר הכנסת פריצקי לשבת על הבמה.

דוד אזולאי: ברשות הרב הראשי לחיפה וראש אבות בתי הדין, הרב שאר ישוב כהן, ברשות הרב בר-דעה, רבה הראשי של העיר רמת-גן, חברי כנסת, מנהלי חברות קדישא, הנשים הצדקניות היושבות איתנו כאן באולם, שגם הן עוסקות במלאכת הקודש, קהל נכבד.

דוד אזולאי: ביום שישי השבוע יחול ז' באדר, יום הולדתו והסתלקותו של משה רבנו עליו השלום, אדון הנביאים.

דוד אזולאי: ז' אדר מקדמת דנא בכל קהילות ישראל התקבל כיום המוקדש לחברות קדישא ולעושים גמילות חסד של אמת עם הנפטרים.

דוד אזולאי: העוסקים בחברה קדישא אינם סתם עובדים ומלאכתם אינה סתם משלח יד.

דוד אזולאי: עובדי החברה קדישא עוסקים במלאכת קודש, בגמילות חסד של אמת.

דוד אזולאי: תעצומות הנפש הנדרשות מהעובדים העובדים במלאכה קשה זו ראויות להערכה ולכבוד.

דוד אזולאי: בכל ימות השנה אנשי חברות הקדישא גומלים חסד של אמת בקדושה, במסירות נפש, בקיץ, בחורף, ביום, בלילה, והכל והכל למען כבוד הנפטר.

דוד אזולאי: ישלם השם פועלם ומשכורתם שלמה מאדון הכל.

דוד אזולאי: קהל נכבד, למרות עבודת הקודש בה עוסקים עובדי חברות הקדישא, ואולי דווקא בגללה, יש רבים המוציאים את דיבתם רעה.

דוד אזולאי: לצערי הרב, ואני אומר זאת בלשון המעטה, תדמיתן של החברות אינה מן המשופרות.

דוד אזולאי: אני אומר זאת ממש בלשון המעטה.

דוד אזולאי: מי שמכיר את הדברים יודע למה אני מתכוון.

דוד אזולאי: תדמית העובדים והחברות אינה עומדת בשום יחס למסירותם ולעבודתם הקשה מנשוא.

דוד אזולאי: בסופו של דבר חברות הקדישא פועלות על-פי ההלכה הפסוקה מדור לדור ולא כל אחד בחברה הישראלית מוכן, לצערנו, לקבל את מרות וסמכות ההלכה.

דוד אזולאי: מבחינה זו עשתה הכנסת צעד גדול כאשר בהסכמת חברות קדישא והרבנות הראשית לישראל חוקקה את חוק הקבורה החלופית וקבעה, כלשונו של סעיף 2 לחוק: אדם זכאי להיקבר על-פי השקפתו בבית עלמין אזרחי חלופי אם בחר בכך.

דוד אזולאי: ואת המלאכה הזאת עושים בנאמנה אנשי מנוחה נכונה.

דוד אזולאי: באופן מעשי חברות הקדישא בכל אתר ואתר הן המטפלות בנפטרים ובהבאתם לקבר ישראל בבתי העלמין, על-פי המסורת שנתקדשה מדור לדור.

דוד אזולאי: היטיב לבטא זאת שופט בית המשפט העליון מישאל חשין בפסק דינו בעניין ציון תאריך לועזי על המצבות בראשון לציון.

דוד אזולאי: באותו פסק דין קבע כי "רובה דרובה של הציבור בישראל פונה בעת צרה לחברות קדישא".

דוד אזולאי: כאמור, החוק קבע אפשרות לקבורה אזרחית חלופית.

דוד אזולאי: שם הקבורה מתבצעת בנהלים שמקומם לא יכירם בדת ישראל, במסורת ישראל המעוגנת בהלכה.

דוד אזולאי: אלה המבקשים להיקבר באורח אזרחי חלופי אין הם אלא מיעוט מן הכלל, בני אדם מן הישוב.

דוד אזולאי: גם אם הם אינם נמנים על שומרי תורה ומצוות לא יבקשו להיטמן בבית עלמין אזרחי חלופי.

דוד אזולאי: בקשתם מן הסתם תהא להיטמן במקום בו נטמנו אבותיהם, אבות אבותיהם ובני משפחתם שהלכו לעולמם.

דוד אזולאי: כשם שהיו בחייהם יחדיו כן יבקשו להיות יחד לאחר מותם.

דוד אזולאי: כפי שנאמר: הנאהבים והנעימים בחייהם ובמותם לא נפרדו.

דוד אזולאי: ועדת הפנים בראשותי שוקדת בימים אלה על קביעת מחירים והוזלת מחירי הקבורה, כדי לאפשר למעוניינים להיקבר סמוך לבן המשפחה.

דוד אזולאי: המדינה אינה משתתפת בעלויות וזו הסיבה לעלויות הגבוהות לכאורה של רכישת חלקת קבר בחיים.

דוד אזולאי: חשוב שנדע, המדינה איננה משתתפת בעלויות הפיתוח של בתי העלמין.

דוד אזולאי: במקרה הטוב המדינה נותנת קרקע וכל הוצאות הפיתוח ממומנות על-ידי חברות קדישא, דבר שמייקר מאד את המחירים והעלויות של חלקות קבר שנרכשות בחיים.

דוד אזולאי: זהו מצב בלתי-נסבל.

דוד אזולאי: הגיע הזמן שמדינת ישראל, הדואגת לאזרחיה בכל תחום, תדאג גם למתיה, וזה יוריד את הנטל מן האזרח, מחברות הקדישא, שבוודאי בוודאי תשמחנה להוזיל את עלויות רכישת קבר בחיים, והיו לי שיחות עם אנשיהן.

דוד אזולאי: למתים אמנם אין זכות בחירה.

דוד אזולאי: אבל אנחנו כנבחרי ציבור מחוייבים לייצג גם את המתים וגם את החיים.

דוד אזולאי: מוריי ורבותיי, הרבה אתגרים ניצבים בפני ראשי ומנהלי חברות הקדישא בישראל.

דוד אזולאי: אחת הבעיות המרכזיות היא בעיית עתודת הקרקעות שהולכת ומתמעטת.

דוד אזולאי: בתי העלמין הולכים ומתמלאים ואם משיח לא יבוא במהרה נצטרך להיערך למציאות של קבורה בקומות, שכבר התחילה בכמה מקומות בחיפה ובתל-אביב.

דוד אזולאי: אני יודע כי חברות קדישא, בעיקר בערים הגדולות, נערכות למציאת פתרונות קבורה חדשניים העומדים בקריטריונים ההלכתיים, כגון: קבורה בקומות, מה שנקרא בשפה המקצועית קבורה רווייה.

דוד אזולאי: גלי העלייה למדינת ישראל הציבו לפני החברות ואישי ההלכה המנחים אותן אתגרים לא מעטים.

דוד אזולאי: אני מודע לכך שברגישות המירבית ובהרבה תשומת לב וסבלנות, הרבה מן הבעיות בסופו של דבר מוצאות פתרון הולם, תוך שמירה קפדנית על כבוד הנפטר.

דוד אזולאי: קיבלתי בסיפוק רב את יוזמת פורום מנהלי חברות קדישא בישראל להכריז על יום ז' באדר כיום חברות הקדישא בישראל.

דוד אזולאי: יום זה מעתה ואילך יוקדש לחשיפת פעילותן של חברות קדישא, ליתר מודעות, לגיוס למלאכת שימור בתי העלמין שאינם פעילים עוד, להצגת מאזנים כספיים של פעילותן, להענקת פרסים לעובדים מצטיינים ומסורים ועוד ועוד, בדיוק כמו במפעלים חשובים.

דוד אזולאי: זאת בשים לב למימד הייחודי של עבודתם הקדושה של גומלי חסדים של אמת.

דוד אזולאי: מוריי ורבותיי, אין לי ספק כי ככל שחברות הקדישא יפעלו בשקיפות ובפתיחות כך יידע הציבור במדינת ישראל יותר ויותר להעריך את מלאכת הקודש שלהן, את היותן גומלות חסד של אמת ואת תרומתן המשמעותית לקידום החברה בישראל.

דוד אזולאי: זו זכות גדולה, זו פעם ראשונה, מאז כוננה הכנסת, שבבית הזה מתקיים כנס של חברות הקדישא הגדולות בישראל, שבו הכוונה היא להכריז על ז' אדר כיום חברות הקדישא בישראל.

דוד אזולאי: מעמד זה מבטא את הערכתנו ואת תודתנו לאותם עובדים העושים במלאכת הקודש.

דוד אזולאי: לכן, זו פעם ראשונה שהכנס הזה מתקיים בבית הזה, ובעזרת השם זו התחלה שתלך ותתרחב בהמשך השנים הבאות עלינו לטובה.

דוד אזולאי: כעת אני מתכבד להזמין את הרב הראשי וראש אבות בתי הדין בחיפה, הרב שאר ישוב כהן לדברכי ברכה.

דוד אזולאי: בבקשה.

ישוב כהן: כבוד עמיתי הרב הראשי לרמת-גן, הרב יצחק בר-דעה, רבותיי חברי הנשיאות, בראשם היוזם, המארגן, הרוח החיה בכנס הזה, יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת אזולאי, שכולנו מביעים בזה לו את הערכתנו ואת תודתנו על היוזמה הברוכה שנקט בה, להעלות את הגישה, הרמה וההערכה של הציבור הרחב ושל מדינת ישראל לאנשי חברות הקדישא העושים במלאכת הקודש.

ישוב כהן: הם זקוקים לכך וחשוב שהם ירגישו שאנחנו נמצאים איתם ומאחורי גבם.

ישוב כהן: כבוד חברי הכנסת, סגן שר הדתות לשעבר, ואני מקווה שגם בעתיד, ויש כאן עוד חברי כנסת שאולי בעוד שבוע נצטרך לפנות אליהם בתור שר.

ישוב כהן: אבל עדיין זה לא בבחינת כל הראוי למילה, אין מילה מעכבת בו, אלא צריך שזה יקרה בעזרת השם.

ישוב כהן: כאמור, אני מאחל להם הצלחה בדיונים לטובת כלל ישראל, שיתנהלו השבוע.

ישוב כהן: מוריי ורבותיי, אחיי ורעיי, קהל קדוש.

ישוב כהן: יום לידתו ופטירתו של משה רבנו עליו השלום נקבע במסורת של הרבה קהילות כיומם של אנשי חברות הקדישא, יום שמתחלק לשניים: יום תענית ותפילה במשך היום, וסעודה של מצווה בצאת היום, עם ערב, סעודת הילולה לזכרו של משה רבנו עליו השלום.

ישוב כהן: לא פחות חשוב מהעניין של הסעודה וההתכנסות יחדיו הוא העניין של הצום והתפילה.

ישוב כהן: כמה גדולה זכותם של אלה שחולקים כבוד לספרי תורה שנשרפו, והרי כך נפסק להלכה שכל מי שעומד בשעת פטירתו של אדם חייב לקרוע קריעה כספר תורה שנשרף.

ישוב כהן: אבל כמה גם חמורה, חלילה, האווירה של פגיעה, או אפילו אי-חלוקת כבוד מספקת לנפטרים.

ישוב כהן: לצערי, בחיפה עברנו ואנחנו עוברים דבר כזה שנקרא חידות.

ישוב כהן: ..

ישוב כהן: ולמה לך, דבר שבוודאי קראתם עליו בעיתונות.

ישוב כהן: החרדה, חרדת הדין, מפני חלילה פגיעה בכבודו של יהודי שהלך לעולמו היא לא פחות חמורה מכל עניין אחר.

ישוב כהן: דווקא אלה שמתמסרים לעבודת הקודש צריכים יום אחד של חשבון הנפש ושל הרהורי תשובה באותו יום ז' באדר שמוקדש לזכרו של משה רבנו עליו השלום.

ישוב כהן: "וייקח משה את עצמות יוסף עמו, כי השבע השביע בכה לבכות אלקים אתכם והעליתם את עצמותיי מזה אתכם".

ישוב כהן: מלמד שהיו ארון הברית וארונו של מת הולכים זה בצד זה, והיו ישראל עוברים, קיים זה מה שכתוב בזה.

ישוב כהן: ישנו עצם הרעיון הזה של ספר תורה שנשרף, וראיתי שכבר כותבים על זה כבר.

ישוב כהן: יוסף הצדיק שהוא מיחידי סגולה שחז"ל הקנו ליד שמו את התואר צדיק - מכל גדולי ישראל ורואי האומה דווקא יוסף – נמשל כאן לארון הברית.

ישוב כהן: מזה לומדים שכל יהודי כשר שהלך לעולמו, כל יהודי שנפל על קידוש השם וכל אדם שנהרג בידי גויים בגלל שהוא יהודי, אנחנו מתייחסים אליו כאל קדוש וצריך להתייחס אליו בקדושה ובטהרה.

ישוב כהן: לכן, יישר כוחו של חבר הכנסת אזולאי ויישר כוחכם, מוריי ורבותיי, העוסקים במלאכת הקודש.

ישוב כהן: הציבור בישראל צריך לדעת שהוא חייב להיות מלא הערכה לעושים במלאכת הקודש.

ישוב כהן: יושב כאן מנכ"ל חברה קדישא בחיפה, מר בני הסה, ויש קבוצה של מתנדבים ומתנדבות, כמיטב מסורת יהודי אשכנז, שמתנדבים ללא כל תמורה.

ישוב כהן: יש אנשים שזו עבודתם, שזו פרנסתם, הם צריכים להתפרנס.

ישוב כהן: יש מתנדבים על-מנת לעסוק ממש במלאכת הקודש של טהרה, של עוד עניינים אחרים.

ישוב כהן: מסורת ההתנדבות הזאת היא מסורת של קדושה בישראל ואתם העוסקים במלאכת הקודש צריכים לדעת שהציבור מכבד את עושי המצווה הללו.

ישוב כהן: בואו ונחלוק כבוד לעושי המצווה ביום הזה, שבעזרת השם יחול השנה השבוע, ביום שישי, ובו עם ישראל מתייחד עם זכרו של משה רבנו עליו השלום.

ישוב כהן: אנחנו מתפללים לכך שכנסת ישראל, על כל אגפיה, ואני שמח שמיוצגים כאן כל אגפיה, תתייחס בכבוד הראוי ובתמיכה הראוייה לכל העוסקים במלאכת הקודש הזאת.

ישוב כהן: יהי רצון שבמהרה יקויים בנו הפסוק "יחיו מתיך, הקיצו ורננו שוכני עפר...

ישוב כהן: לנצח...

ישוב כהן: אמן כן יהי רצון".

דוד אזולאי: יישר כוח לכבוד הרב הראשי לחיפה, הרב שאר ישוב הכהן, על דבריו ועל דברי החיזוק שהשמיע כאן.

דוד אזולאי: כשיעקב אבינו מבקש שיקברו אותו בארץ ישראל, הוא מבקש: ועשית עמדי חסד ואמת.

דוד אזולאי: "אמת" זה ראשי תיבות של ארון, מיתה, תכריכים.

דוד אזולאי: זהו חסד של אמת, זה להתעסק עם המתים, שהם בעצם לא יכולים לתת את התמורה, או איזושהי טובת הנאה שאנחנו עתידים לקבל.

דוד אזולאי: לכן העיסוק במתים הוא חסד של אמת.

דוד אזולאי: אני מקדם בברכה את הרב הראשי לישראל וראש אבות בתי הדין, הרב ישראל מאיר לאו, שבאמת עשה השתדלות גדולה על-מנת לכבד אותנו בנוכחותו בכנס.

דוד אזולאי: כעת אני מבקש מהרב בר-דעה, הרב הראשי לרמת-גן, להגיד כמה דברי ברכה.

דוד אזולאי: בבקשה.

הרב יצחק בר-דעה: כבוד הרב הראשי לישראל, הרב ישראל מאיר לאו, שליט"א, הרב הראשי לחיפה, הרב שאר ישוב כהן, כבוד הרב בנשיאות, חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הפנים הרב אזולאי, רבנים נכבדים, מוריי ורבותיי, חברי המועצה הדתית, ראשי המועצה הדתית, חברי חברות הקדישא.

הרב יצחק בר-דעה: כשאנחנו קוראים במסורת שלנו את המילים חברה קדישא, בדרך כלל אנחנו מקבלים ריגוש יתר, מפני שהשם הזה ניתן להן לא בכדי, אלא מפני שקדושה יתירה נסוכה על האנשים הללו.

הרב יצחק בר-דעה: בקהילות מסויימות תפקיד זה היה אפילו עובר בירושה ולא היה אפשר להיכנס לתוך החבורה הסגורה הזאת מפני קדושתה, ורק יחידי סגולה היו שותפים לה.

הרב יצחק בר-דעה: אני רוצה לציין עניין אחד או שניים.

הרב יצחק בר-דעה: את הכבוד לנפטר אני לא צריך להציג בפני מוריי ורבותיי.

הרב יצחק בר-דעה: נשאלתי השבוע בדיוק מהו העניין של הקדיש שאנחנו אומרים על הנפטרים, איך זה עוזר, במה זה עוזר.

הרב יצחק בר-דעה: ציינתי את העובדה שבשני לוחות הברית דברה ראשונה, או דיבר ראשון הוא "אנוכי השם אלוקיך", ואילו הדיבר הראשון בלוח השני הוא "לא תרצח".

הרב יצחק בר-דעה: דורשי רשומות אמרו שזה כנגד זה.

הרב יצחק בר-דעה: בשעה שאדם הולך מן העולם, אם ברצח, חלילה, או באופן אחר, יש מיעוט הדמות גם בצד הראשון.

הרב יצחק בר-דעה: יש חולשה כביכול כלפי מעלה.

הרב יצחק בר-דעה: יש התקטנות, ואשר על כן, אנו אומרים: יתגדל ויתקדש, כי אדם בחיים זו קדושתו של הבורא בחיים.

הרב יצחק בר-דעה: אנחנו מוצאים לזה סימוכין רבים במקומות שונים.

הרב יצחק בר-דעה: מי שנמנע מפרייה ורבייה אמרו עליו שהוא ממעט את הדמות.

הרב יצחק בר-דעה: אם אדם תלוי – לא תלין נבלתו, כי קללת אלוקים תלוי.

הרב יצחק בר-דעה: זה לא רק האדם.

הרב יצחק בר-דעה: הקלות והזולות היא גם כלפי הבורא, יתברך שמו.

הרב יצחק בר-דעה: אם אדם נפסק עליו עונש מיתה, כתוב שהקדוש ברוך הוא כביכול מצטער ואומר: קלני מראשי, קלני מזרועי.

הרב יצחק בר-דעה: גם הרצח הראשון שהיה בעולם הביא את הקריאה הגדולה: איה הבל אחיך?

הרב יצחק בר-דעה: הפגיעה היא לא רק למטה, היא פגיעה גם למעלה.

הרב יצחק בר-דעה: אמר רבי נחמן מברסלב: כל העולם כולו גשר צר מאד.

הרב יצחק בר-דעה: אם כל העולם כולו הוא גשר צר מאד, אזי המעבר מעולם לעולם הוא גם כן צר, ומאד צר, וכיוון שצר שם יש הרבה צרות שם, כאב רב של המשפחות.

הרב יצחק בר-דעה: אנחנו הרבנים מפעם לפעם נאלצים להיות בבתי העלמין ואנחנו רואים את עבודת הקודש של העוסקים במלאכה.

הרב יצחק בר-דעה: אנחנו רואים גם את קידוש השם שהם עושים בפני רבים.

הרב יצחק בר-דעה: אף אחד מאיתנו לא מוכן לעשות את המלאכה הזאת.

הרב יצחק בר-דעה: מי מוכן לעשות דבר כזה?

הרב יצחק בר-דעה: והם עושים זאת ברצון, בחפץ, במסירות.

הרב יצחק בר-דעה: שבח גדול ונפלא לכל העוסקים במלאכה.

הרב יצחק בר-דעה: אני רוצה להודות ולהצטרף לרב שאר ישוב כהן על הברכות והאיחולים על עצם הכנס וחיזוקו.

הרב יצחק בר-דעה: אני רוצה אולי להביע משאלה אחת, שמספר פעמים הבעתי אותה.

הרב יצחק בר-דעה: אנחנו כרבנים רוצים לקחת חלק בצער של המשפחות וללוות אותן.

הרב יצחק בר-דעה: הרי זה לא נגמר בסתימת הגולל.

הרב יצחק בר-דעה: זה ממשיך.

הרב יצחק בר-דעה: יש שבוע, יש חודש, יש 11 חודש.

הרב יצחק בר-דעה: לא אחת אנחנו יודעים רק מלוחות המודעות מי נפטר בעיר, ולא את כל לוחות המודעות אנחנו רואים.

הרב יצחק בר-דעה: יש גם חילונים שאנחנו לא מכירים, שרוצים ישתתפו.

הרב יצחק בר-דעה: כמה פעמים אפילו מברק קטן אחד שכתבתי כל-כך ריגש את המשפחות.

הרב יצחק בר-דעה: אנשים צלצלו, ביקשו עזרה והדרכה, ונתנו להם את זה.

הרב יצחק בר-דעה: שמא אפשר יהיה להגיע למצב שכל רבני העיר יידעו, כל שבוע, לפחות פעם בשבוע, מי ומה נעשה בתחום הזה, כדי שהם יוכלו גם הם לסייע.

הרב יצחק בר-דעה: תודה רבה.

דוד אזולאי: יישר כוח לרב בר דעה על דבריו.

דוד אזולאי: נמצא איתנו החזן, הרב יהודה וסרמן, שאביו, הרב פנחס וסרמן זכרונו לברכה, היה ידוע כמסורב עלייה מרומניה והניח את התשתית לעבודת חברת קדישא בעירו דרוי ובכל רחבי רומניה.

דוד אזולאי: נשמע עתה קטע נגינה קצר "ומחה ה' דמעה מעל כל פנים".

דוד אזולאי: בבקשה.

הרב יהודה וסרמן: למעשה רציתי להחליף קצת את הרפרטואר של חברה קדישא ואת השיר שהמנחה, חבר הכנסת אזולאי, המליץ עליו אשיר אולי יותר מאוחר.

הרב יהודה וסרמן: אנגן משהו שלא רגילים לשמוע מהפסוקים של חברה קדישא.

הרב יהודה וסרמן: (הרב יהודה וסרמן מנגן קטע נגינה ושר

דוד אזולאי: תודה, הרב וסרמן.

דוד אזולאי: יום ז' באדר נקבע כיום חברות קדישא.

דוד אזולאי: על מה ולמה?

דוד אזולאי: ידוע שכל בעל אמנות, כאשר מלאכתו נפסקת, ודאי שאין לו שמחה יתירה על כך, כי הוא רוצה לעבוד כמה שיותר על-מנת לפרנס.

דוד אזולאי: לא כן אצל אנשי חברות הקדישא, שבוודאי היו רוצים שלא תהיה להם מלאכה לעשות.

דוד אזולאי: אך, לצערנו, זו מנת חלקנו בחיים.

דוד אזולאי: יום פטירתו של משה רבנו, הוא יום ז' באדר.

דוד אזולאי: אף אחד לא התעסק עם קבורתו של משה רבנו.

דוד אזולאי: הנה לנו איש שאף אחד לא התעסק בקבורתו והוא לא נקבר.

דוד אזולאי: על כן נקבע יום ז' באדר כיום חברות הקדישא.

דוד אזולאי: אני מזמין עתה את הרב הראשי לישראל וראש אבות בתי הדין, הרב ישראל מאיר לאו שליט"א, שבאמת עשה מאמצים רבים להגיע לכאן ולברך את באי הכנס.

דוד אזולאי: כבוד הרב, בבקשה.

מאיר לאו: כבוד יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת דוד אזולאי, אחיי ורעיי, הרבנים, היושבים עמנו בנשיאות והמסובין עמנו כאן במעמד המיוחד הזה, כבוד ידידיי חברי הכנסת, כבוד ידידיי ראשי ומנהלי חברות הקדישא, חברי הפורום שהתכנסו היום ליום קביעת ז' באדר, יום הולדתו והסתלקותו מהעולם של משה רבנו, כיומה של גמילות חסדים של אמת.

מאיר לאו: תורה - תפילתה גמילות חסידות וסופה גמילות חסדים.

מאיר לאו: על קבורה נאמר: תחילתה גמילות חסדים שהקדוש ברוך הוא מלביש את אדם חוה כותנות עור.

מאיר לאו: בכל בוקר אנחנו אומרים: ברוך אתה ה' מלביש ערומים.

מאיר לאו: תפילה לגמילות חסדים יש כבר בפרק ג' של בראשית.

מאיר לאו: סופה בדברים ל"ד, הפרק האחרון של חמישה חומשי תורה: ויקבור אותו בגיא מול בית פעור.

מאיר לאו: הקדוש ברוך הוא בעצמו התעסק בקבורתו של משה רבנו.

מאיר לאו: תורה – תחילתה וסופה גמילות חסדים.

מאיר לאו: הוא עצמו, בכבודו ובעצמו, מורה לנו את הדרך, נותן את הכיוון ומחייב אותנו ב"והלכת בדרכיו", מה הוא רחום אף אתה רחום, מה הוא גומל חסדים אף אתה גומל חסדים, ועוד גמילות חסד של אמת.

מאיר לאו: הדברים האחרונים של יושב-ראש ועדת הפנים נסבו על הסיבה לקבוע את ז' באדר כיומה של חברה קדישא, משום שמשה רבנו עסק בהעלאת עצמות יוסף לקבורה בארץ-ישראל.

מאיר לאו: אני מבקש להעיר על דברים אלה שלך הערה אחת שהיא אקטואלית תמיד גם בזמן הזה, ואולי בפרט בימים אלה.

מאיר לאו: "חכם לב ייקח מצוות", פסוק זה במשלי דרשו חכמנו ז"ל על משה.

מאיר לאו: כשכל העם התעסק אז בביזת מצרים, והוא מתעסק בארונו של יוסף, שנאמר: וייקח משה את עצמות יוסף עמו, כי השבע השביע את בני ישראל לאמור: פקוד יפקוד אלוקים אתכם והעליתם את עצמותיי מזה אתכם".

מאיר לאו: מוריי ורבותיי, אתם שומעים כרבנים כמה פעמים שאלה אחת, ויעידו על כך פה חבריי.

מאיר לאו: סבא נפטר באיזה מקום והובא לקבורה אי-שם באירופה, ורוצים להעלות את עצמותיו לארץ.

מאיר לאו: מוכנים לעשות כל השתדלות, כל מחיר שישיתו עליהם.

מאיר לאו: כמה פעמים שואלים את השאלה: האם זה מותר?

מאיר לאו: באלו תנאים?

מאיר לאו: אם בכלל?

מאיר לאו: יש לנו עכשיו שאלה כזאת בתוך הארץ.

מאיר לאו: לא היו לו ליוסף בנים ובני בנים, שילשים וריבעים, שיתעסקו בצוואה של סבא?

מאיר לאו: עזוב לרגע שזה יוסף הצדיק.

מאיר לאו: סתם יהודי, יהודי מן השורה, משאיר צוואה: והעליתם את עצמותיי מזה אתכם.

מאיר לאו: זה לא סוף העולם, זה שלושה דורות בסך הכל.

מאיר לאו: והנכדים אלה, בני מחיל בן מנשה, יולדו על ברכי יוסף.

מאיר לאו: הוא עוד גידל את הנכדים.

מאיר לאו: מגיע הרגע הנכסף, יוצאים ממצרים, "וייקח משה משבט לוי".

מאיר לאו: ליוסף יש את אפרים ומנשה.

מאיר לאו: אפרים ומנשה כראובן ושמעון היו שני שבטים, לא אחד, עם רב.

מאיר לאו: כשאתה עושה את המפקד של שישים ריבוא, מדובר בשני שבטים שכל אחד מהם מונה רבבות.

מאיר לאו: אף אחד לא מתעסק בעצמותיו של סבא קדישא.

מאיר לאו: משאירים את זה כמונופול למשה.

מאיר לאו: לא פעם שאלתי את עצמי: למה משה?

מאיר לאו: שיזכיר להם לכל היותר: אתם זוכרים את הצוואה של סבכם.

מאיר לאו: ועוד מילה אחת מפליאה אותי: וייקח משה את עצמות יוסף עמו (באות ע').

מאיר לאו: אומרת הגמרא בפסחים ס"ז: במחיצתו.

מאיר לאו: 40 שנה נודד משה רבנו במדבר ומחזיק במחיצתו קופסא, ארונצ'יק עם עצמות.

מאיר לאו: והארון של יוסף, אומרת הגמרא, מהלך בצד ארונה של שכינה, אוהל מועד.

מאיר לאו: קיים זה מה שכתוב בזה, במחיצתו של משה, בתווך, כשכל בני ישראל מסביב, אוהל מועד באמצע ומשה עמם, עם הארון של יוסף, לא סבא שלו ולא דוד שלו.

מאיר לאו: שבע סיבות מניתי פעם, אם כי לא בבת אחת, כדי ליישב את התמיהה הזאת.

מאיר לאו: אחת אני מבקש להביא בפניכם, ברשותכם, מוריי ורבותיי.

מאיר לאו: אחת מהן אני מבקש להביא בפניכם.

מאיר לאו: כתוב: חכם לב ייקח מצוות.

מאיר לאו: והוא לוקח את ארון יוסף במחיצתו.

מאיר לאו: משה הכיר אותנו ממצרים, כאשר הוא מציל איש עברי מוכה, נרדף על-ידי איש מצרי.

מאיר לאו: ולמחרת הוא פונה אל המכה: רשע, למה תכה רעך?

מאיר לאו: והוא אומר לו: מי שמך?

מאיר לאו: מי שמך לאיש שר ושופט עלינו?

מאיר לאו: הלהורגני אתה אומר כאשר הרגת את המצרי?

מאיר לאו: ויירא משה ויאמר: אכן נודע הדבר, והוא בורח למדיין.

מאיר לאו: מפרשים אומרים: אכן נודע הדבר – אם יש כזאת פלגנות בינינו ואם יש כזאת שנאה בתוכנו, אכן נודע הדבר.

מאיר לאו: אני מבין למה אנחנו נאנקים פה תחת העול של שיעבוד מצריים.

מאיר לאו: "ויירא משה" – מתי ניגאל אם אלה הם פני הדברים.

מאיר לאו: משה הכיר את דתן ואבירם.

מאיר לאו: הוא הכיר את כל בעלי המחלוקת.

מאיר לאו: הוא הכיר את קורח, עוד לפני שקורח התפלג.

מאיר לאו: "וייקח קורח" – לקח את עצמו לצד המחלוקת והתפליג קורח, כמו שאומר אונקלוס.

מאיר לאו: משה חכם.

מאיר לאו: ואיזהו חכם הרואה את הנולד?

מאיר לאו: הוא לוקח את עצמות יוסף עמו במחיצתו.

מאיר לאו: כאשר יבוא קורח, ויבואו דתן ואבירם, ויבואו המתאוננים, ויבואו המרגלים, ויבואו בקירות התאווה, ויבואו לפני עמלק להגיד לו: היש השם בקרבנו, אם אין, ויבואו כל בעלי המדנים -  משה רבנו לא צריך יותר כמחנך מאשר להצביע על הארון במחיצתו ולומר: אתם יודעים מה אני נושא איתי?

מאיר לאו: מה יש בארון הזה?

מאיר לאו: – כולכם יודעים, עצמות יוסף.

מאיר לאו: איפה חי יוסף?

מאיר לאו: במצרים.

מאיר לאו: הוא נולד שם?

מאיר לאו: לא. הוא נמכר לשם.

מאיר לאו: מי מכר אותו?

מאיר לאו: – אחיו מכרו אותו.

מאיר לאו: ובגללו כולנו ירדנו מצרימה.

מאיר לאו: בעקבותיו כל המשפחה, 70 נפש, 66 נפש ליתר דיוק, הצטרפו לארבעה נפשות שהן: יוסף, אסנת, מנשה ואפרים.

מאיר לאו: יעקב, עם כל המשפחה, 66 נפשות, יורדים מצרימה, שם נמצא האח, הבן, שנמכר בשל שנאה.

מאיר לאו: "ויוסיפו עוד שנוא אותו" על חלומותיו ועל דבריו.

מאיר לאו: אז קודם: לכו ונהרגהו.

מאיר לאו: אחר-כך: לכו ונשליכהו לאחד הבורות.

מאיר לאו: בסוף: לכו ונמכרנו לישמעאלי.

מאיר לאו: "תראו", אומר משה, בלי לומר מילה, וזה חינוך פדגוגי מושלם בדרך המחשה ויזואלית; תראו מה אני נושא איתי,  תראו לאן התגלגלנו, לאן התדרדרנו בשל חטא של שנאת אחים.

מאיר לאו: "וייקח משה"; זה חכם לב, כפי שמגדירים אותו חז"ל.

מאיר לאו: הוא לקח את המצווה והוא נושא את עצמות יוסף עמו.

מאיר לאו: הוא לא שם את העצמות על איזו פרדה וקושר אותה בעבותות כדי שהיא תגיע לכנען.

מאיר לאו: הוא מחזיק אותם איתו, כדי שתהיה לו תשובה, כדי שיהיה לו לקח.

מאיר לאו: "קחו עמכם דברים", הוא אומר לכולם, בלי לומר מילה.

מאיר לאו: תראו לאן זה יכול להוביל, זה מתחיל מלא כלום, מכתונת פסים.

מאיר לאו: חברות קדישא צריכות ללמד לא רק את כבוד הנפטר, אלא עצם התעסקותן בכבודו של האדם, שהוא בצלם אלוקים, וקל וחומר עם כבודו של החי, של בני המשפחות, ביום הכי קשה, בימים הקשים ביותר.

מאיר לאו: מגיעה משפחה, אבא נפטר, אמא הלכה לעולמה, חס ושלום.

מאיר לאו: אצלנו יש למעלה מ-20,000 אלף – וזה  רק בצה"ל, ואני לא דבר על תאונות דרכים ותאונות עבודה – הורים שאמרו קדיש על בניהם.

מאיר לאו: אמנם מדובר בחברה קדישא צבאית, אם כי לא תמיד, ואתם יודעים זאת יותר טוב ממני.

מאיר לאו: ברגע המר ביותר, הנמהר ביותר, הכאוב ביותר, באים ומבקשים טיפול, שירות.

מאיר לאו: זו לא בושה לומר את המילה שירות, זו מילה גדולה, לשרת בקודש.

מאיר לאו: הם באים ומוצאים אתכם.

מאיר לאו: וכל הדין של "בל תלין" זה משום כי קללת אלוקים תלין, כי "בצלם אלוקים עשה את האדם".

מאיר לאו: כל הדין של "מת מצווה" שכהן גדול ביום הכיפורים חייב להיטמא לו, משום שבצלם אלוקים עשה את האדם.

מאיר לאו: זה יכול להיות נרקומן, זה יכול להיות אלכוהוליסט, זה יכול להיות קרימינל, אבל הוא בצלם אלוקים.

מאיר לאו: ואם הנפטר זוכה לכבוד מצידנו, על-פי ההלכה משום היותו בצלם אלוקים, החי לא פחות.

מאיר לאו: אלה הדברים בקשר לז' באדר, יום משה.

מאיר לאו: אבל אומר עוד מילה אחת.

מאיר לאו: הרב שאר ישוב שליט"א יושב כאן איתי ואזכיר חווייה אחת ששנינו היינו שותפים לה.

מאיר לאו: אני רוצה לומר זאת כאן בקהל.

מאיר לאו: זה בקשר לבעיה שהעסיקה אותנו בשנים האחרונות – קבורה של לא-יהודים בבתי עלמין במדינת ישראל.

מאיר לאו: לפני שנים אחדות פרסמתי בנושא הזה בירור הלכתי מקיף בשנתון "שנה בשנה", שיוצא לאור מטעם היכל שלמה.

מאיר לאו: עמיתי, כבוד הרב בקשי דורון שליט"א, בספרו האחרון שיצא בשבוע שעבר לאור "בניין אב" חלק ד', מביא אף הוא את הבירור שלו באותו נושא, ששנינו נתבקשנו לעסוק בו מכורח הנסיבות.

מאיר לאו: אין צל של ספק שאנחנו חייבים בכבודו של כל אדם, כי "בצלם אלוקים עשה את האדם".

מאיר לאו: יש חיבה יתירה למי שניתן להם כלי חמדה.

מאיר לאו: יש כבוד מינימלי, אלמנטרי, חובה לכל אדם שנברא, אדם באשר הוא אדם, ואנחנו אמונים על כך, ואנחנו מחונכים על כך, ואנחנו משתדלים לחנך לדרך ארץ.

מאיר לאו: בקרית שאול בתל-אביב יש בית עלמין.

מאיר לאו: אני מזכיר, שבתל-אביב יש חברה קדישא שמאגדת 11 רשויות מקומיות בתוכה, אפשר להתווכח עם זה לטוב או לרע, אבל זו עובדה, אני רואה את זה תמיד בעין טובה.

מאיר לאו: חמי, הרב ידידיה פרנקל, בכל סעודה בז' באדר 40 שנה היה מדבר על האחדות שבאה לביטוי בין היתר בכך ש-11 ערים, רשויות מקומיות, מאוגדות בחברה קדישא אחת, ואין פרץ, ואין יוצאת, ואין צווחה.

מאיר לאו: יש פרץ, אבל לא פרצה ברחובותינו.

מאיר לאו: מה אני רוצה לומר?

מאיר לאו: – שם, בבית העלמין בתל-אביב, עשינו חלקה מיוחדת לחסידי אומות העולם, במפלס מיוחד.

מאיר לאו: רצינו לשמור על ההלכה לפרטי פרטיה, וחייבים אנו לשמור על ההלכה.

מאיר לאו: בשביל זה אנחנו נקראנו.

מאיר לאו: עשיתי מפלס גבוה.

מאיר לאו: ראש העיר דאז, שלמה להט, מאד שיתף פעולה, וחברה קדישא של אז, כמובן.

מאיר לאו: בפער בין המפלסים עשיתי בירק, בדשא, בפרחים, כתובת של חז"ל: חסידי אומות העולם יש להם חלק לעולם הבא.

מאיר לאו: הם לא באותו משטח, הם לא באותו מפלס.

מאיר לאו: עד היום חסידי אומות העולם מוקירים לנו טובה והערכה רבה על זה שאיפשרנו להם זאת, בנפרד, ויחד עם זאת בצורה מכובדת ביותר.

מאיר לאו: אנחנו מדברים על בתי עלמין, על חלקות, על-פי ההלכה, שזה יהיה בלי סטייה מינימלית מכל שיור הלכתי, בגובה, במרחק, בגידור נאות, בגדר מן החי, בכל דרך שהיא.

מאיר לאו: אנחנו נותנים כבוד.

מאיר לאו: אבל אני רוצה לומר לכם מלה אחת: גם ליהודי יש זכויות במדינת היהודים.

מאיר לאו: אדם שהולך לעולמו, והוא לא צריך לכתוב את זה בצוואה, מתוך ידיעה שהוא יובא לקבר ישראל, גם הוא רוצה להיות מובא לקבר ישראל, מה שנקרא על-פי ההלכה "קבר ישראל".

מאיר לאו: ויש הלכות אין ספור בנושא זה.

מאיר לאו: כמה ספרים יש בנושא זה, כמה שאלות ותשובות יש, אלפים.

מאיר לאו: אז יהודי שהולך לעולמו ולא השאיר צוואה, או כן השאיר, מה הוא רוצה?

מאיר לאו: הוא רוצה את המינימום הזה.

מאיר לאו: הוא לא מטריח.

מאיר לאו: לא אומר יעקב ליוסף: אל תקברני במצרים, ונשאתני במצרים, הוא לא מבקש "והעליתם את עצמותיי", הוא לא מטריח.

מאיר לאו: רק הוא מבין שמגיע לו המינימום הזה להיות מובא בכבוד הראוי לקבר ישראל.

מאיר לאו: מה זה קבר ישראל?

מאיר לאו: – יש הלכה.

מאיר לאו: מי שאינו נמנה על בני אברהם, יצחק ויעקב, על-פי ההלכה, בכל הכבוד הראוי, בכל הדרת הכבוד ייקבר, עם שמירת זכותו של היהודי להיות קבור בקבר ישראל, במה שנקרא "קבר ישראל".

מאיר לאו: אסיים רק בסיפור קטן, בחווייה אישית.

מאיר לאו: ב-1 במאי 1989, לפני 12 שנים, כשהיתה עדיין ברית המועצות, כשהיה עדיין סובייט עליון, כשגורבצ'וב היה הנשיא, כשריצ'קוב היה ראש הממשלה, היה פוליטבירו, בנטישיאשווילי היה מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית, היה קרמלין, ועדיין כל הארצות האלה היו מדינה אחת, לראשונה ניתן רישיון למשלחת רבנים בין-לאומית להגיע לביקור רשמי בלנינגרד, עדיין לנינגרד, במוסקבה וביקור בקרמלין לשיחה.

מאיר לאו: חברי המשלחת היו הרב שאר ישוב, רבה של חיפה, ואני שימשתי אז כרבה של תל-אביב-יפו.

מאיר לאו: היינו שם, היינו בלנינגרד ביומיים הראשונים.

מאיר לאו: אזכיר לכבוד הרב שב-3 למאי למניינם הכל אדום ומוצף עוד בדגלים אדומים, כל הרחובות והבתים.

מאיר לאו: לפני שהלכנו לקרמליין, שר הדתות שלהם, קונסטנטין קרצ'ב, היה אז חולה ומילא את מקומו סגנו קיריל, שהיה גם המתורגמן מאנגלית לרוסית.

מאיר לאו: ואנחנו היינו קודם בבית הכנסת "קול יעקב" בארחיפובה, כדי להתפלל מנחה, כי לא ידענו מתי נשוחרר.

מאיר לאו: זה היה יום ארוך, עד השעה אחת-עשרה וזה היה יום מואר.

מאיר לאו: לא ידענו מתי נשוחרר.

מאיר לאו: כשנכנסנו, הרב רוזן זכרו לברכה, רבה של רומניה, אמר לנו: אתם יודעים ש-72 שנה רב יהודי לא נכנס הנה לקרמלין.

מאיר לאו: אמרתי לו: אני לא בטוח שלא נכנס, אבל אני בטוח שלא יצא.

מאיר לאו: אנחנו נהיה הראשונים גם לצאת מפה.

מאיר לאו: כך היה.

מאיר לאו: שאלנו את היהודים אם יתנו לנו אפשרות לדבר, להתבטא.

מאיר לאו: לא ידענו איך זה יהיה.

מאיר לאו: שאלנו אותם: מה אתם צריכים באופן מיוחד?

מאיר לאו: מה אתם מבקשים?

מאיר לאו: זה היה שבועיים אחרי פסח והייתי בטוח שהם יגידו: מצות וכן הלאה.

מאיר לאו: והם אמרו לנו, וזה לא ייאמן: בראש וראשונה, אם לא בתי קברות יהודיים, דבר שהיה פעם וכבר הרבה שנים אין, כי אנחנו מפלגה אחת, חברה אחת, אין פה מקום להגדרות לאומיות בחברה הסובייטית, הקומוניסטית, אם לא בתי עלמין נפרדים כפי שהיה כל השנים ברוסיה, לפחות חלקות נפרדות בשבילנו בתוך בתי העלמין הקולקטיביים, שתהיה חלקה ליהודים.

מאיר לאו: אני לא אשכח ששאלתי את אחד משלושת הזקנים שהיה שם, שאיני זוכר את שמו וכנראה הוא כבר לא חי, הקצב קראו לו, הוא היה פעם קצב: למה זה הדבר המטריד אתכם ביותר?

מאיר לאו: חשבתי שהם יבקשו עלייה.

מאיר לאו: אך הם ביקשו חלקה ליהודים.

מאיר לאו: הם אמרו: יש לנו כבוד לאבא ואמא.

מאיר לאו: אמא ואבא שלהם יביאו אותם, אחרי 120 שלנו, לפקוד את קברנו.

מאיר לאו: הם יראו "מגן דוד" במקום משהו אחר.

מאיר לאו: אבל הם יראו שסבא לא קבור עם כולם.

מאיר לאו: אני גם לא בטוח שבעוד שנים ירצו לעשות מגן דוד, אבל אם אני אהיה נפרד, אזי הילד שלי ישאל את בתי, האמא שלו, כי אבא שלו לא יהודי, הוא לא מבני ברית, אבל הבת שלי, היא תביא אותו, והוא ישאל את בתי: אמא, למה סבא לא עם כולם?

מאיר לאו: ואז היא תגיד לו: בגלל שסבא עברי, סבא יהודי, ובתור יהודי הוא נקבר לא עם כולם.

מאיר לאו: ואז הוא ישאל: וגם אני יהודי?

מאיר לאו: והיא תגיד לו: גם אתה יהודי.

מאיר לאו: מניעת ההתבוללות בעיניי, מספר היהודי הזה, באה לביטוי לא במצות שלי, לא בבשר הכשר שמספקים הג'וינט שדואגים לנו, וכל הכבוד להם, לא בזה נימדד, אלא בהמשך להעביר את המורשת שלי לנכדים שלי.

מאיר לאו: לצערי, אין להם בית-ספר, אין להם חדר, אין להם שום דבר.

מאיר לאו: יהיה להם דבר אחד: חלקה מיוחדת, שיידעו לדורות הבאים שגם אנחנו יהודים, גם הסבא והסבתא היו יהודים.

מאיר לאו: זה הטריד אותם.

מאיר לאו: ואגב, דיברנו על זה.

מאיר לאו: שאלתי אותם עוד לפני שאני הולך: יש לזה תקדים?

מאיר לאו: והם אמרו: לארמנים יש.

מאיר לאו: כבוד הרב אולי יזכור, ישבנו מול מנטששוילי ואמרתי לו באנגלית: שתהיה חלקת קבר ליהודים.

מאיר לאו: ואז הוא אמר לי: אנחנו חברה אחת.

מאיר לאו: אמרתי לו: אבל לארמנים יש.

מאיר לאו: ואז הוא קרא שמאלה לקירין, סגן שר הדתות, ושאל אותו: דה?

מאיר לאו: דה?

מאיר לאו: והוא ענה לו: דה, דה, כן, כן.

מאיר לאו: ואז הוא לקח את העפרון שהיה לו מעל שולחן המהגוני, דפק עד שהשפיץ של העפרון נשבר, דפק על השולחן ואמר: נו, דיסקרימינציה, בלי אפלייה.

מאיר לאו: אם יש לארמנים – יהיה ליהודים.

מאיר לאו: ואז דיברנו על בתי-ספר, ומה-1 בספטמבר – ויגודין היה אז שר החינוך – פתחו בתי ספר גם ליהודים, עם סקטור מיוחד לבתי עלמין.

מאיר לאו: אפשר לבדוק זאת היום.

מאיר לאו: הנושא הזה ריגש אותי.

מאיר לאו: לכן, כשהתחילה הבעיה להתעורר אצלנו, אמרתי: גם ליהודים יש זכות להיקבר כיהודים, ולדעת בלב שקט: אני מפקיד את מה שנשאר, רוחי בידך אפקיד רוחי, אבל גווייתי כאן שתטופל בכל הדרת הכבוד, על-פי דיני ישראל, כפי שמסרו לנו מדורי דורות, עם שמירה על הכבוד וצלם אנוש של כל אדם באשר הוא.

מאיר לאו: תחזקנה ידיכם.

מאיר לאו: רק הקב"ה יודע מי הם העוסקים בצרכי ציבור באמונה, והוא משלם שכרם, והוא ישלח ברכה והצלחה בכל מעשי ידיכם ונאמר אמן.

דוד אזולאי: ברכת יישר כוח, חזק וברוך, לכבוד הרב הראשי לישראל על דבריו המאלפים.

דוד אזולאי: שפתיים יישק.

דוד אזולאי: היות שאנחנו יושבים כאן במסגרת דיון של ועדת הפנים, נשלב את הדוברים כנציגי חברות קדישא וחברי הכנסת.

דוד אזולאי: ראשון הדוברים מחברי הכנסת יהיה חבר הכנסת הרבה נסים דהן.

דוד אזולאי: בבקשה.

נסים דהן: כבוד הרב הראשי, מורנו ורבנו, הרב לאו שליט"א, כבוד הרבנים, שולחן הנשיאות כל אחד לפי כבודו ומעלתו, ידידי יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אזולאי, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת פריצקי וחבר הכנסת ביבי, יושבי-ראש חברות הקדישא בארץ שנמצאים איתנו כאן והמנהלים.

נסים דהן: כאחד שמכיר את פועלכם ומעשיכם מקרוב, כי גם אני חבר בשירות צבאי בזיהוי חללים, אני יודע לפחות את מה שאתם עושים, לא רק מתוך ידיעה בעיתונות וקריאת כתבות, אלא מתוך עבודה בשטח.

נסים דהן: ידידיי היקרים והאהובים, אני עוד זוכר מבית אבא את המושג חברה, מה שאנחנו קוראים לזה היום חברה קדישא, החברה.

נסים דהן: להיות מנוי על החברה זו היתה זכות.

נסים דהן: ומי בכלל היה מנוי?

נסים דהן: מי היה ראוי?

נסים דהן: – גדולי הדור, גדולי העיר וחשוביהם היו ראויים להיות בחברה.

נסים דהן: זו היתה זכות עצומה.

נסים דהן: אני עוד זוכר כילד שסבא היה נעדר שעות ארוכות וכשהוא היה חוזר סבתא, זכרונה לברכה, היתה מנשקת את ידיו, לא כל פעם אלא רק במקרים מיוחדים.

נסים דהן: פעם שאלתי אותה: סבתא, מה קרה היום?

נסים דהן: אתמול לא נישקת את ידי סבא.

נסים דהן: והיא אמרה לי: היום חזר מהחברה, היום הוא עשה מעשה.

נסים דהן: אתמול הוא הלך לבית הכנסת לתפילת מעריב, אולי.

נסים דהן: אבל היום הוא חוזר מקבורת מת, הידיים האלה הן ידיים קדושות.

נסים דהן: היתה התייחסות של הוד והדר למושג הזה חברה קדישא.

נסים דהן: זה היה משהו מיוחד.

נסים דהן: לצערי, בשנים האחרונות המושג הזה "חברה קדישא" הוא מילה נרדפת, שלא באשמתכם בכלל, לתאוות בצע, כי אנשים שחיברו בין המילים האלה היו רחוקים מהמושגים של חברה קדישא אמיתית.

נסים דהן: לא אאריך, אך אתן את תרומתי לפירוש: למה דווקא ז' באדר?

נסים דהן: חסד של אמת קשור יותר ליעקב אבינו.

נסים דהן: היה צריך אולי לקבוע את יום פטירתו של יעקב אבינו, שהוא המציא את החסד של אמת.

נסים דהן: אבל דווקא אצל משה רבנו, מתוך המקומות הבודדים שנרמז על תחיית המתים בתורה, שניים מהם נרמזים אצל משה: "אז ישיר", אז לא נאמר שר, ו"הנך שוכב עם אבותיך וקם וזנה".

נסים דהן: מכאן רמז לתחיית המתים מהתורה.

נסים דהן: שני הציבורים האלה, אלה שישירו ואלו "וקם וזנה", שניהם בתחיית המתים, שניהם נרמזים אצל משה.

נסים דהן: יתירה מכך, תחיית המתים היא בעצם אנטיתזה לחברה קדישא.

נסים דהן: זו בדיוק המטרה, ורמז על כך ידידי יושב ראש הוועדה.

נסים דהן: כל בעל מקצוע רוצה שהמקצוע שלו ימשיך ויתמיד.

נסים דהן: יש רק בעלי מקצוע אחד שהיו שמחים להיות מובטלים, שלא תהיה להם עבודה, לא שתהיה להם מזה פרנסה, ואף פעם לא היתה להם מזה פרנסה, אלא שכר בטלה בקושי.

נסים דהן: וזה נרמז בז' באדר, ביום פטירתו של משה רבנו.

נסים דהן: חשוב מאד שאנו כפרלמנטרים, כחברי כנסת, כאנשי ציבור, נביא את הפן האמיתי של עבודת הקודש שאתם כולכם עושים, שנסביר בצורה הנכונה והאמיתית כמה אחריות, כמה הוד והדר יש בעבודה הנפלאה הזאת שאתם עושים.

נסים דהן: נדחה את כל המלעיזים ואת כל המלעיגים.

נסים דהן: אבל אתם תצטרכו לעזור לנו.

נסים דהן: ואני יודע שאתם עושים הכל ותעשו הכל.

נסים דהן: אני יודע כמה חשוב לכם לא רק כבוד המת, אלא גם כבוד החי.

נסים דהן: אני יודע כמה קרנות סיוע לחיים מקימה דווקא החברה קדישא.

נסים דהן: אני יודע כמה יתומים ואלמנות מסתייעים דווקא על-ידי החברה קדישא.

נסים דהן: זה בעצם התפקיד שלכם – כבוד האדם, כמו שאמר מורנו ורבנו, הרב הראשי.

נסים דהן: ידידיי היקרים, כולנו, כל חברי הכנסת, לרשותכם, לשירותכם.

נסים דהן: תחזקנה ידיכם.

נסים דהן: עלו והצליחו.

דוד אזולאי: חזק וברוך לידידי, חבר הכנסת הרב נסים דהן.

דוד אזולאי: כעת אני מבקש להזמין את חבר הכנסת פריצקי.

יוסף יצחק פריצקי: כבוד הרבנים, מוריי ורבותיי, קודם כל, ברוכים הבאים לכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא חושב שאמרנו את זה.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו מתכבדים מאד בנוכחות

יוסף יצחק פריצקי: כם ומברכים אתכם על בואכם אלינו.

יוסף יצחק פריצקי: אני גם מבקש להודות לעמיתי, חבר הכנסת דוד אזולאי, על המילים החמות שלו ועל הסובלנות והסבלנות שהוא גילה.

יוסף יצחק פריצקי: אני אומר לכם: לא היה לו קל להזמין את אנשי עמותת מנוחה נכונה.

יוסף יצחק פריצקי: הוא גילה אדיבות, אורך רוח ופתיחות, ועל כך בהחלט מגיעה לו ברכת יישר כוח.

יוסף יצחק פריצקי: כשעוסקים במת עוסקים בכבוד האדם.

יוסף יצחק פריצקי: לכל אדם הומני, לכל אדם שאיכפת לו כבוד האדם, אני חושב שאלה הם אחד הרגעים החשובים ביותר, ואולי החשוב ביותר, שבו עוסקים בכבוד האדם.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו הרי אוהבים לעסוק בחיים.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו אוהבים לעסוק בעולם הזה, באכילה, בשתייה, בהנאה, בשיחה, במחשבה.

יוסף יצחק פריצקי: מי אוהב לעסוק במתים?

יוסף יצחק פריצקי: מתים זה לא דבר שאוהבים לעסוק בו.

יוסף יצחק פריצקי: מי שעוסק בהגינות, בכבוד ובדרך הראוייה במתים, מגיעים לו כל הכבוד והאהדה מכל אחד ואחד מאיתנו.

יוסף יצחק פריצקי: זו מלאכה שאין רבים מאיתנו שקופצים לעשותה.

יוסף יצחק פריצקי: אני יודע שרבים מאד מתנדבים לעשותה ועושים אותה מתוך תחושה אמיתית של שליחות.

יוסף יצחק פריצקי: ישנם אנשים שאינם יכולים להיקבר בקבר ישראל, ואני האחרון בעולם ובישראל, שיעז לכפות על איש רב, או על איש הלכה אחר, לעשות דבר בניגוד למצפונו ולאמונתו.

יוסף יצחק פריצקי: חלילה לי מלעשות כן.

יוסף יצחק פריצקי: אוי ואבוי אם הדבר הזה ייעשה.

יוסף יצחק פריצקי: אני אומר לכם כאן, מעל הבמה הזאת, אם מישהו יכפה על מישהו מכם לעשות דבר בניגוד למצפונו – לא יעלה כדבר הזה.

יוסף יצחק פריצקי: אבל צריך לאפשר גם לאנשים שאינם יכולים להיקבר לפי דיני ההלכה וגם לאלה שאינם רוצים קבורה הגונה וראוייה בבית עלמין.

יוסף יצחק פריצקי: יש לנו בעיה קשה.

יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה לומר לכם עכשיו כאזרח מדינת ישראל וכחבר כנסת, שאין תכניות מתאר מספיקות וראויות לבתי עלמין.

יוסף יצחק פריצקי: זה דבר גרוע מאד.

יוסף יצחק פריצקי: אין תקצוב מספיק.

יוסף יצחק פריצקי: העניין הזה, במקום שיזכה להתייחסות כפי שצריך לזכות באומה מתוקנת, ממלכתית, ראוייה, תוך תקצוב, תוך תכניות מתאר, תוך קביעת קריטריונים, נופל תמיד בין הכסאות.

יוסף יצחק פריצקי: דומני שחבר הכנסת אזולאי רוצה להביא הצעת חוק שתאפשר להקים רשות ממלכתית לקבורה.

יוסף יצחק פריצקי: אני כבר מודיע לך, חבר הכנסת אזולאי, מעל הבמה הזאת, שאני אחתום אתך על הצהרת החוק הזאת, כי זה נכון וראוי.

יוסף יצחק פריצקי: העניין הזה צריכה מדינה להתעסק בו, כי כל אחד ואחד מתושביה יילך לבסוף לבית עולמו.

יוסף יצחק פריצקי: באווירה הטובה ששוררת כאן אני מבקש לומר מילה אחרונה על הרב עובדיה יוסף.

יוסף יצחק פריצקי: כידוע לכם, אינני מחסידיו.

יוסף יצחק פריצקי: אבל כל פעם שאני כועס עליו אני נזכר במשהו שקראתי עליו, שלאחר המלחמה הלך הרב עובדיה יוסף וזיהה חללים כדי להתיר עגונות.

יוסף יצחק פריצקי: הוא עשה בזה מעשה של קדושה, לדעתי.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא יודע אם הוא מוחל לי, אבל כל פעם שאני כועס אני אומר:

יוסף יצחק פריצקי: אם אדם עשה דבר כזה, הוא ראוי.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

דוד אזולאי: יישר כוח לחבר הכנסת פריצקי.

דוד אזולאי: חבר הכנסת פריצקי, אתה בסדר, אתה בדרך הנכונה.

דוד אזולאי: כעת אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יגאל ביבי.

דוד אזולאי: בבקשה.

יגאל ביבי: מכובדי הרב הגאון, הרב הראשי, הרב לאו שליט"א, רבה של רמת גן, הרב בר דעה, כבוד הרבנים, יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת, אנשי החברה קדישא.

יגאל ביבי: אני מציע שלא נקרא ליום זה יום חברות הקדישא בישראל אלא יום החסד של האמת.

יגאל ביבי: אז אנחנו משתפים ביום הזה לא רק את חברות הקדישא, אלא אנחנו משתפים את כל ארגוני החסד ביום הזה של חברות הקדישא.

יגאל ביבי: לא סתם המפד"ל וש"ס רבות על משרד הדתות.

יגאל ביבי: כולם רוצים לטפל בחסד הזה, בחברות הקדישא ובשירותי הדת.

יגאל ביבי: אנחנו לא נריב, רבותיי, אנחנו נסתדר, ויחד נפעל למען שירותי הדת במדינה.

יגאל ביבי: אני מאד נהנה לראות את הציבור הזה.

יגאל ביבי: בכלל, כל דבר שבקדושה, שמתבצע פה בכנסת, אני שמח עליו ונהנה.

יגאל ביבי: לראות דמויות יפות, יהודים יראי שמיים שעוסקים בחסד, זה חשוב.

יגאל ביבי: כבוד הרב הראשי, הרב יודע איזה אולם פה גדוש ביותר בכנסת, מלא ביותר בכנסת, שחסרים בו כסאות בזמן האחרון, וזה בית הכנסת.

יגאל ביבי: לפעמים במליאה יש אנשים בודדים, אבל מי שיילך בשעה שתים-עשרה וחצי, או במניין השני, לבית הכנסת פה, יראה שהוא מלא.

יגאל ביבי: הדבר הכי קשה הוא להשיג שם כסא.

יגאל ביבי: במפלגה זה קל, אבל בבית הכנסת כאן זה הכי קשה.

יגאל ביבי: אני זוכר שזה לא היה כך לפני 12 שנה.

יגאל ביבי: נחת רוח.

יגאל ביבי: אתה נכנס אחרי הפרגוד ויש מניין.

יגאל ביבי: אתה עולה לחדר של ש"ס ויש שם מניין, מניין וחצי.

יגאל ביבי: אתה עולה למפד"ל, מצרפים כמה עוזרים ויש מניין.

יגאל ביבי: אתה נכנס לחדר השכפול ויש מניין.

יגאל ביבי: ברוך השם, שטיבעלך כזה, בכנסת, ריבונו של עולם.

יגאל ביבי: לכן, כשישבתי כאן והסתכלתי עליכם אמרתי: ברוך השם, אולם כזה, זה תיאטרון.

יגאל ביבי: כאשר אני רואה אתכם מתקיים פה מעמד חז"ל: רואים תיאטראות וזה ייהפך לבתי כנסת ולבתי מדרשות.

יגאל ביבי: ברוך השם, חסדי השם רבים, ואנחנו בדרך הנכונה, לא רק חבר הכנסת פריצקי.

יגאל ביבי: "ואלה המשפטים", כל פעם שאני מגיע לפרשת משפטים אני נזכר שאני מחוקק, ואני רואה מה ההבדל בין החוקים של התורה לבין החוקים שאני שותף להם כאן ומצביע עליהם.

יגאל ביבי: "ואלה המשפטים" הוסיפו על חוקי היסוד של פרשת יתרו.

יגאל ביבי: חוקי היסוד של פרשת יתרו הם כלליים, ואלה המשפטיים הפרטניים, חוקים רגילים.

יגאל ביבי: חוקי נצח.

יגאל ביבי: באתם לכאן היום ביום של דוגמא נפלאה המראה איך החוקים של הכנסת לא נצחיים.

יגאל ביבי: לפני שבוע וחצי חוקקנו חוק והיום מנסים לשנות אותו.

יגאל ביבי: תראו כמה זמן מחזיקים החוקים הנצחיים של הכנסת, שבוע וחצי.

יגאל ביבי: ואצלנו, משה אמת, תורתו אמת, אלפי שנים אותם חוקים, אותן מצוות.

יגאל ביבי: ברוך השם.

יגאל ביבי: לכן, בעזרת השם – ואני רואה שיש פה גם משפטנים – יבוא יום שבאמת חוקי הכנסת, ואני לא יודע אם חבר הכנסת פריצקי מסכים אתי, יהיו תואמים את חוקי התורה.

יגאל ביבי: זאת השאיפה שלנו.

יגאל ביבי: זאת המטרה שלנו.

יגאל ביבי: בעזרת השם נעשה ונצליח.

דוד אזולאי: יישר כוח לחבר הכנסת יגאל ביבי.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת שמנהלי חברות קדישא נמצאים כאן.

דוד אזולאי: אני רוצה להפנות אליכם אתגר.

דוד אזולאי: אני מבקש אולי לרתום גם את הדור הצעיר לעבודת הקודש הזאת, על-מנת שהדור הצעיר יראה לפניו את האמת מול העיניים.

דוד אזולאי: שלא יחשבו שהחיים בעולם הזה הם לנצח נצחים.

דוד אזולאי: יש משהו גם אחרי זה.

דוד אזולאי: אולי זה יביא קצת לתיקון המצב הקשה במדינת ישראל.

דוד אזולאי: כעת אני מתכבד להזמין את הרב יעקב רוזן, רב החברה קדישא של תל-אביב.

הרב יעקב רוזן: ברשות כבוד הרב הראשי לישראל, הרב לאו שליט"א, ברשות הרבנים, חברי הכנסת, יושב-ראש הוועדה ושאר כל הקהל העוסקים במלאכת הקודש.

הרב יעקב רוזן: כאשר שמעתי את דבריו של הרב הראשי, הרב לאו שליט"א, עם הסיפור על המצבה, נזכרתי בסיפור נוסף.

הרב יעקב רוזן: כבוד הרב מרשה לי להוסיף את הסיפור.

הרב יעקב רוזן: יש אדם אחד שגר בכפר הרואה ולצורך פרנסתו הוא חוקר כתובות על מצבות עתיקות.

הרב יעקב רוזן: יש גם מקצוע כזה.

הרב יעקב רוזן: הוא סיפר לי שבאחת הערים הנידחות ברוסיה, ואינני זוכר את שם העיר, הוא מצא מצבה כתובה באותיות קריליות ועליה שתי מלים עבריות: כשר לפסח.

הרב יעקב רוזן: הוא היה סקרן לדעת מה מסתתר מאחורי אותן אותיות.

הרב יעקב רוזן: מתברר שמדובר ביהודי שהיה נשוי לאשה שאיננה יהודיה והיא מאד מאד כיבדה אותו ואת דתו.

הרב יעקב רוזן: כאשר הוא נפטר מן העולם היא חפשה איזשהו סמל יהודי לחרוט על המצבה שלו.

הרב יעקב רוזן: האותיות העבריות היחידות שהיא מצאה בבית היו: כשר לפסח.

הרב יעקב רוזן: היא גם לא הבינה את משמעותן.

הרב יעקב רוזן: היא נתנה את האותיות הללו לעושה המצבות, שיכתוב אותן על המצבה כדי לציין שבעלה היה יהודי.

הרב יעקב רוזן: עד כדי כך.

הרב יעקב רוזן: קודמיי האריכו והסבירו את המשמעות של ז' באדר.

הרב יעקב רוזן: כל מי שמעיין במה שנקרא "פנקסי הקהילות", או "פנקסי החברה קדישא", יודע שז' באדר לא מופיע לא בתורה, לא במשנה ולא בגמרא, אלא בתקופות הרבה יותר מאוחרות.

הרב יעקב רוזן: מה שמציין את התענית הזאת ואת היום הזה הוא שמעולם לא התיישב בית דין, או סנהדרין, או חכמי ישראל, או אנשי כנסת גדולה, וקבעו את היום הזה.

הרב יעקב רוזן: היום הזה נוצר מלמטה.

הרב יעקב רוזן: אנשי החברה קדישא בדורות קודמים הם עצמם ראו צורך לקבוע יום אחד בשנה לחשבון נפש.

הרב יעקב רוזן: איש לא כפה עליהם זאת, אלא אותם אנשים מעולים, העוסקים בעבודה הקדושה הזאת, או כפי שהם קרויים באותם ספרי תקנות האלופים, הגבאים, הממונים, שמות שונים ומשונים, הם מכוח עצמם החליטו שצריך פעם אחת בשנה לעצור ולהתבונן.

הרב יעקב רוזן: דרך אגב, לא בכל הקהילות ז' באדר היה יום של חברה קדישא.

הרב יעקב רוזן: היו מקרים שזה היה ערב ראש חודש ניסן, היו כאלה שקבעו זאת בט"ו בכסלו, היו כאלה שקבעו זאת במרחשון, כי חיפשו את היום הקצר ביותר במשך השנה לצורך צום, או חפשו יום אחר שלעולם איננו חל בשבת.

הרב יעקב רוזן: לאט לאט, במשך הדורות האחרונים, זה התרכז בז' באדר, עם כל הטעמים שנאמרו.

הרב יעקב רוזן: אבל העקרון היה אותו עקרון.

הרב יעקב רוזן: אותם האנשים מאז ומעולם, שעסקו בנושא הזה של חסד של אמת, היו מן המעולים שבחבורה.

הרב יעקב רוזן: הם נזהרו בכבוד המת ובכבוד החי, והם עצמם הרגישו כי פעם בשנה יש לעצור, לעשות חשבון נפש.

הרב יעקב רוזן: ביום הזה ישנם שני יסודות עיקריים: היסוד הראשון הוא כבוד המת.

הרב יעקב רוזן: הכוונה ידועה.

הרב יעקב רוזן: כשאדם עוסק במתים כל השנה זו עובדה שלבו קצת מתקהה, הרגשות לא מספיק עדינים.

הרב יעקב רוזן: זו שגרה אצלו.

הרב יעקב רוזן: שלא לצטט את דברי בעל ה"שדה חמד" שכותב שלא ראה מעולם איש חברה קדישא שלבו שבור, שכן כל השנה הוא רגיל לראות דברים כאלה.

הרב יעקב רוזן: הם הרגישו צורך פעם בשנה לעשות חשבון נפש, לבוא ולומר סליחות, תהילים, לצאת לבית הקברות ולבקש סליחה מן המתים אם חס ושלום, בשוגג או במזיד, חס וחלילה, פגעו בכבוד איזשהו מת.

הרב יעקב רוזן: זה צורך שבא מצידם.

הרב יעקב רוזן: אולי כאן יש פירוש חדש לפסוק: חכם לב ייקח מצוות.

הרב יעקב רוזן: מחכמת הלב אנשים בעצמם מתעוררים לטפל ולבקש סליחה מן המתים.

הרב יעקב רוזן: זו היתה התענית לליל הסליחות.

הרב יעקב רוזן: אשר לסעודה שנעשתה במוצאי הצום – שוב, מי שמעניין בתקנות של פנקסי חברות הקדישא מוצא שהסעודה הפכה למעין הצדעה של הקהילה לאותם האנשים.

הרב יעקב רוזן: פה מדובר בכבוד החי לא של האבלים, אלא של אלה שכל השנה עוסקים בנושא הזה, כי גם להם מגיע קצת יחס, קצת כבוד.

הרב יעקב רוזן: אינני יודע מה היה בתקופות קדומות מאד.

הרב יעקב רוזן: בתוך עמי אנוכי יושב, בתוך חברה קדישא תל-אביב.

הרב יעקב רוזן: אפשר להבין היטב מדוע לאותם האנשים שעוסקים במלאכה קשה כזאת מגיע להם כבוד וקצת יחס מכובד.

הרב יעקב רוזן: אפשר גם להבין באיזה קשיים הם עומדים ואולי אפשר גם להבין את הביקורת המרומזת והלא מרומזת שנאמרה כאן, מעל לדוכן הזה.

הרב יעקב רוזן: אתאר לכם מצב.

הרב יעקב רוזן: יום ראשון.

הרב יעקב רוזן: חברה קדישא תל-אביב, כמו שכבוד הרב הזכיר, היא אולי הגדולה ביותר בעולם.

הרב יעקב רוזן: השעה אחת-עשרה בבוקר.

הרב יעקב רוזן: החל ממוצאי שבת ועד אחת-עשרה בבוקר רשומות בפנקס בסביבות 40-50 לוויות ביום אחד.

הרב יעקב רוזן: אתה עומד בחדר מול פקיד שעומד לקבל את ההזמנה ללווייה של המשפחות.

הרב יעקב רוזן: באה משפחה שחרב עליה עולמה.

הרב יעקב רוזן: אדם נפטר, קרוב משפחה, אם זה אביו, או אשתו, או בנו, חס ושלום, וזה משהו פתאומי.

הרב יעקב רוזן: הכל קרס.

הרב יעקב רוזן: ואוי ואבוי למי שעובר את זה.

הרב יעקב רוזן: אנחנו יודעים, זאת מציאות.

הרב יעקב רוזן: הביטחון העצמי נפגע.

הרב יעקב רוזן: הוא לא יודע מה נעשה איתו.

הרב יעקב רוזן: הוא בא לפני איש החברה קדישא מבולבל, כואב ובדרך כלל גם עם איזו מרירות מסויימת.

הרב יעקב רוזן: למה זה מגיע לי?

הרב יעקב רוזן: מה מגיע לי שאבי נפטר בגיל צעיר?

הרב יעקב רוזן: או שבני ייפול בקרב?

הרב יעקב רוזן: וכו'.

הרב יעקב רוזן: ואיש החברה קדישא במלוא הסבלנות ואורך הרוח מנסה לקבל ממנו פרטים, מה מספר תעודת הזהות, מתי הוא רוצה את הלווייה, בשיא הסבלנות.

הרב יעקב רוזן: לפעמים באה משפחה שיש לה רגשי אשמה, כי הזניחו את אבא הזקן באיזה בית אבות.

הרב יעקב רוזן: מי האדם הראשון שהם רואים לפניהם?

הרב יעקב רוזן: – איש החברה קדישא.

הרב יעקב רוזן: הם פורקים עליו את כל המרירות, את כל הכאב, אם הוא אשם או לא אשם.

הרב יעקב רוזן: העומס הוא גדול.

הרב יעקב רוזן: אנשי החברה קדישא, כפי שאני יכול לראות, מנסים בכל כוחם לקבל את האנשים הכואבים האלה, להתמודד עם רגשות כעס שאינם קשורים בכלל אליהם, לכבד את הנפטר ולכבד את החי.

הרב יעקב רוזן: זוהי עבודה קשה מאד, מאומצת מאד.

הרב יעקב רוזן: לכן, חלק מז' באדר חייב להיות תמיד מוקדש לכך שיש להעריך ולכבד את אותם האנשים שעוסקים גם בכבוד המת וגם בכבוד החי.

הרב יעקב רוזן: הם בעצמם משתדלים בכל כוחם לכבד גם את החיים.

הרב יעקב רוזן: יהי רצון שהעבודה הזאת תיפסק וכל ההכרזה הזאת על ז' באדר תהיה רק הלכה ולא למעשה.

הרב יעקב רוזן: ויקיצו שוכני עפר.

הרב יעקב רוזן: אמן.

דוד אזולאי: כעת אזמין את אחרון הדוברים, הרב חנניה שחור, מנכ"ל חברה קדישא ירושלים.

הרב חנניה שחור: כבוד הרב הראשי לישראל, הרב ישראל לאו שליט"א, מכובדי יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי, חברי הכנסת, עמיתיי מנהלי ועובדי חברות הקדישא, מוריי ורבותיי.

הרב חנניה שחור: נתבקשתי לשאת דברים בשם פורום המנהלים של חברות הקדישא הגדולות כמנכ"ל חברה קדישא קהילת ירושלים, בעיר אשר עליה נאמר "כי מציון תצא תורה".

הרב חנניה שחור: חברות הקדיש"א, אשר פרט להיותן עמותות צדקה וחסד בעיני החוק, עושות את עבודתן, עבודת החסד, בהתאם להלכה ולמסורת היהודית.

הרב חנניה שחור: כחלק משמן של חברות קדישא מופיעות ראשי התיבות גחש"א, שמשמעותן גמילות חסד של אמת.

הרב חנניה שחור: ועל כך אומר רש"י בפירושו לתורה, בעת בקשת יעקב מיוסף לגמול אתו חסד של אמת ולהעבירו לקבורה בארץ אבותיו, שאינו מצפה לגמול.

הרב חנניה שחור: שאינו מצפה לגמול – זו ההגדרה של גמילות חסד של אמת.

הרב חנניה שחור: במסורת ובמוסר היהודי קיימת הנחייה נוספת לעשיית חסד והיא עשיית הדברים בצניעות, לשם המצווה, ולא להתפאר ולהתהדר בעשייתה.

הרב חנניה שחור: וכשם שבמצוות הצדקה הדרך הנעלה היא מתן בסתר, כך אנשי החברה קדישא עוסקים במלאכתם במסירות, בנחישות, ברגישות ראוייה ובעיקר ללא פרסום.

הרב חנניה שחור: בשל מציאות זו מוצא אני לנכון בשם כל חברות הקדישא להודות ליושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת דוד אזולאי, על אשר השכיל להזמיננו לחסות בצל קורתו בבית זה ולהביע את יחס הציבור לחשיבות העשייה היום-יום בה אנו עסוקים.

הרב חנניה שחור: כידוע, אנו, אנשי החברה קדישא, נפגשים יום יום עם כאב, צער ושכול, הבאים לידי ביטוי בכל מיני דרכים.

הרב חנניה שחור: אנו משרתים את הציבור ברגעים האישיים הקשים ביותר, רגעים טעונים בכאב ובצער.

הרב חנניה שחור: לא פעם נתקלים אנו עם אבלים הפורקים את זעמם עלינו ואנו מקבלים זאת בהבנה ומבליגים.

הרב חנניה שחור: ברוב רובם של המקרים אנו זוכים להערכה ולאמירת תודה.

הרב חנניה שחור: דבר זה גורם לנו סיפוק בעבודתנו, עבודה הכרוכה בכל כך הרבה עצב וצער.

הרב חנניה שחור: אנו, אנשי החברה קדישא, חייבים להיות קשובים לצרכי הציבור, שכן אנו משרתי הציבור.

הרב חנניה שחור: מתוך בדיקה עצמית מתמדת, עקבית ושיטתית, ובמגמה לשפר את השירות לציבור, החלטנו, במסגרת הפורום, לעשות מספר פעולות היכולות למנוע עד למינימום את השגיאות ואף לתקנן במידת האפשר.

הרב חנניה שחור: פורום מנהלי חברות הקדישא החליט להקים ועדה ציבורית עליונה, בלתי-תלוייה, אשר תשמש כתובת לציבור הרחב.

הרב חנניה שחור: הוועדה הציבורית העליונה תשמש מקור השראה וסמכות להכוונת פעילותן התקינה של חברות הקדישא.

הרב חנניה שחור: אין לי ספק כי הרכב הוועדה הציבורית יעניק מימד של אחריות, בקרה ושקיפות ציבורית.

הרב חנניה שחור: נושא מרכזי וחשוב העולה על סדר יומנו, הן בתקשורת והן בבית הזה, הוא הנושא של גביית כספים ממשפחות אבלות.

הרב חנניה שחור: אני מבקש להבהיר בהזדמנות זו את הנושא בקצרה ולהציגו מזווית שונה.

הרב חנניה שחור: עד שנת 1976, עת נחתם הסכם בין חברות הקדישא לבין המוסד לביטוח לאומי בדבר קבורה על חשבון הביטוח הלאומי, שילמה כל משפחה עבור שירותי הקבורה, כולל שמירת אחוזת קבר בחיים.

הרב חנניה שחור: ההסכם, שנחתם עם המוסד לביטוח לאומי בלחץ חברות הקדישא ובעקבות התערבות בג"ץ, הסדיר את התשלום בגין הוצאות קבורה בלבד.

הרב חנניה שחור: חברות הקדישא קיבלו על עצמן, במסגרת ההסכם, לממן את עלות הפיתוח וההקמה של בתי העלמין.

הרב חנניה שחור: חברות הקדישא אינן גובות כל תשלום עבור שירותי קבורה.

הרב חנניה שחור: החברות גובות תשלום בהתאם להסדר רק ממשפחות המבקשות להביא את יקירן לקבורה בחלקות חריגות, או בבתי עלמין סגורים, או עבור שמירת אחוזת קבר לאנשים החיים.

הרב חנניה שחור: למעלה מ-70% מכלל האוכלוסיה בישראל מקבלת שירותי קבורה ללא כל תשלום.

הרב חנניה שחור: כיום, לנוכח המצוקה בעתודות קרקע המיועדות לקבורה, מתמודדות חברות הקדישא עם אתגר חדש של הכנת קברים בשיטה המכונה קבורה רווייה, דהיינו: ניצול מירבי של שטח הקבורה לשיטות חדשניות העומדות בקריטריונים הלכתיים ותכנוניים כאחד.

הרב חנניה שחור: אנו מדברים על מהלך של שינוי בהרגלי קבורה, קבורה בכוכים, קבורה על גבי משטחי בטון במספר מפלסים, קברים משפחתיים האחד מעל גבי השני באותו קבר ועוד.

הרב חנניה שחור: שיטות אלו, הכרוכות בעבודות תשתית נרחבות, מייקרות את בניית בתי העלמין בצורה משמעותית.

הרב חנניה שחור: הוצאות אלו כולן ממומנות מכספי חברות הקדישא.

הרב חנניה שחור: בהזדמנות זו פונה אני אליך, אדוני יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד אזולאי, לבצע את אשר הבטחת בסיורך המשותף איתי בבית העלמין בהר המנוחות, בו ראית במו עיניך את ההוצאות העצומות בבנייה ובפיתוח, לדואג להשתתפות כספית של המימסד העירוני, או הממשלתי, על-מנת שנוכל להוזיל את המחיר לרוכשי החלקות בחיים.

הרב חנניה שחור: כאן אני מתחייב בשם כל חברות הקדישא, כי אם יימצא מימון כזה, יוזילו כל חברות הקדישא את העלויות.

הרב חנניה שחור: פרט לבעיה הכלכלית קיימת בעיה הסברתית בהחדרת שיטות קבורה חדשניות, אשר משנות את הידוע והמקובל בציבור בכל הקשור לקבורה.

הרב חנניה שחור: אנחנו, כמנהלי חברות קדישא גדולות, עושים פעולות מיוחדות להחדרת שיטות קבורה אלו, הנותנות לנו מרווח מחייה גדול יותר וכמובן תואמות את עמדת ההלכה.

הרב חנניה שחור: חברות הקדישא רואות עצמן מחוייבות לפעול לשינוי תפיסת הציבור בכל הקשור לצורת הקבורה.

הרב חנניה שחור: לצורך זה אנו זקוקים לעזרתם של נציגי הציבור ונבחרי העם.

הרב חנניה שחור: לא נהסס לפנות אליכם ולבקש את תמיכתכם.

הרב חנניה שחור: בסיום דבריי אני מרשה לעצמי לבקש במעמד מכובד זה מכל הנוכחים והמתעניינים בנושא הקבורה לבחון אותנו לפי מעשינו ולא לפי התדמית שכנראה דבקה בנו בגלל מספר מזערי של מקרים חריגים הטעונים תיקון.

הרב חנניה שחור: חבריי, מנהלי חברות הקדישא ואני, מזמינים בזה כל אדם לבוא ולהתרשם מקרוב אחר עבודת חברות הקדישא, לסייר בבתי העלמין ובאיזור הפיתוח, לבחון את המאזנים הכספיים הגלויים לעין כל ולהתרשם מקרוב אחר פעילותן.

הרב חנניה שחור: תודה בשם כולנו על הכבוד שהענקתם לנו באירוע זה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: כעת נכבד בקימה את צאתו של הרב הראשי לישראל, הרב ישראל לאו.

דוד אזולאי: (מכבדים בקימה את צאת הרב הראשי לישראל, הרב ישראל לאו).

דוד אזולאי: רבותיי, לסיכום הדיון הזה אבקש מכולם לשבת עוד שתי דקות.

דוד אזולאי: לפני סיכום הדיון אני רוצה להביא לידיעתו של הרב חנניה שחור, מנכ"ל חברה קדישא ירושלים, שהגשתי את הצעת החוק.

דוד אזולאי: מה לעשות, בבית הזה כשאין הבנה, הולכים באמצעות חקיקה.

דוד אזולאי: הגשתי הצעת חוק.

דוד אזולאי: היא מונחת לפניכם ותוכלו לעיין בה.

דוד אזולאי: אשמח לקבל את הערותיכם בעניין זה.

דוד אזולאי: ברשותכם, אני רוצה להודות לכם על כך שהואלתם לבוא, לכבד את המקום ולהופיע כאן היום בפנינו.

דוד אזולאי: אני רוצה לומר תודה וברכה מיוחדת למנהלת הוועדה, הגב' יפה שפירא, שיושבת בקצה האולם בצניעות, יחד אתה, מזכירת הוועדה, שושי אזולאי, שפעלו ועשו רבות למען הצלחת הכנס הזה בזמן כה קצר.

דוד אזולאי: תודה וברכה לידידי, הרב אריה פרנקל, מפרסום גל, על כל העזרה והסיוע להצלחת הכנס הזה.

דוד אזולאי: אני רוצה לגשת לסיכום הדיון.

דוד אזולאי: לרגל ז' באדר, המוקדש במסורת היהודית כיום חברות קדישא, שולחת ועדת הפנים ואיכות הסביבה את הוקרתה והערכתה לעובדי חברות הקדישא, גומלי חסד של אמת, על מסירותם בעבודה הקשה.

דוד אזולאי: הוועדה רשמה לפניה בסיפוק את הודעת פורום מנהלי חברות קדישא על הקמת ועדה ציבורית עליונה, בלתי-תלוייה, אשר תשמש כתובת לציבור ומקור סמכות והשראה לניהול התקין של חברות הקדישא.

דוד אזולאי: הוועדה סבורה שיש למסד את השתתפות המדינה בהקצאת קרקעות לקבורה ותמיכתה ביישום שיטות קבורה חדשניות לניצול מירבי של שטחי הקבורה.

דוד אזולאי: לסיום, אני רוצה להזמין שוב את הרב וסרמן לקטע נגינה קצר לסיום האירוע הזה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: (הרב וסרמן מנגן קטע נגינה לסיום האירוע).

דוד אזולאי: הישיבה נעולה.