ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 175, 2000-11-13 10:00

דוד אזולאי: אני פותח את הדיון בנוהלי והנחיות השב"ס בעניין ראיונות וצילום של אסירים בבתי-כלא, וזה בעקבות הראיון בשבוע שעבר של הרוצח יגאל עמיר.

דוד אזולאי: על כן החלטתי ליזום את הדיון היום בהשתתפות נציגי השב"ס, המשטרה, ואני מקווה שגם נציגי התקשורת נמצאים כאן, על מנת לשמוע אחת ולתמיד – אסיר המגיע לבית-המשפט באחריות מי הוא נמצא, כדי שחס וחלילה, לא יקרה שוב כדבר הזה.

דוד אזולאי: אני יודע שהוקמה ועדה, אני מניח שהוועדה תעשה את הבדיקות בהקדם האפשרי, ואנחנו גם נדרוש לקבל את הדו"ח שלה ולקיים עליו דיון בוועדה.

איוב קרא: האם ישנם בכלל נוהלים בקטע הזה של תקשורת?

גונדר חיים שמואלביץ: אתייחס להיבט הפרטני וגם להיבט הכללי.

גונדר חיים שמואלביץ: אעזוב לרגע את הקטע הפרטני ואכנס להיבט הכללי.

גונדר חיים שמואלביץ: ההיבט הכללי של הקשר שיש לאסירים עם אמצעי התקשורת נבחן מעבר לפקודות הנציבות אצלנו, גם על בית-המשפט העליון, והוא בחן את זה בפסק-דין אבי גולן בשנת 1996, כאשר בית-המשפט קבע כמה עקרונות שלפיהם אנחנו פועלים ולפיהם גם הפקודה שלנו נקבעה.

גונדר חיים שמואלביץ: העמדה הראשונה של בית-המשפט העליון היתה, שזכויות היסוד של אדם שורדות גם בין חומות הכלא, ושאין בעובדת המאסר או המעצר כדי לשלול ממנו זכות כלשהי, אלא כאשר הדבר נובע במחויב מעצם שלילת חופש התנועה, או כשיש לכך הוראה מפורשת בדין.

גונדר חיים שמואלביץ: לעניין חופש הביטוי – ובית-המשפט ראה את העניין של קשר עם התקשורת במסגרת של חופש הביטוי – אמר, שחופש הביטוי נמנה עם חירויות היסוד של האדם בישראל, וגם חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו עיגן את ההכרה במעמדו של חופש הביטוי.

גונדר חיים שמואלביץ: מהן ההגבלות על חופש הביטוי?

גונדר חיים שמואלביץ: חלק מן ההגבלות הן הגבלות שהן אינהרנטיות למאסר, באשר מימושן מותנה בחופש התנועה ובהרחקה מהחברה, ועל זה אין ויכוח.

גונדר חיים שמואלביץ: חלק אחר מן המגבלות זה מגבלות שמוטלות על חופש הביטוי ושהן לגיטימיות שיהיו מוטלות על חופש הביטוי, אם זה בא לקדם אינטרסים ייחודיים הכרוכים בניהול תקין של בית-הסוהר, כמו הגשמת מטרות המאסר, קיום הביטחון, הסדר והמשמעת, או שמירה על שלומם של אסירים והגנה על שלום אנשי הסגל.

גונדר חיים שמואלביץ: מגבלה נוספת, שהיא מגבלה שבעצם חלה על אסירים כמו על אזרחים, זו המגבלה הרגילה, שהזכות להגנה על חופש הביטוי נגזרת מן האיזון בין הזכות הזו לבין הזכות של הפרט לחופש הביטוי לבין האינטרסים החיוניים לכלל שהם ביטחון המדינה ושלום הציבור.

גונדר חיים שמואלביץ: באיזון בין השניים כמו שחל על אסירים חל על אזרחים.

גונדר חיים שמואלביץ: במקרה של יגאל עמיר: ההוראה של שירות בתי-הסוהר, וזה ישנו בחומר שהוצג פה לחברי הוועדה, אומרת, שאסיר לא רשאי בצורה אוטומטית לתקשר עם התקשורת, אלא הוא צריך לפנות ולבקש רשות.

דוד אזולאי: יש מקרים שאתם נוטים להיענות לבקשות כאלה?

גונדר חיים שמואלביץ: בוודאי, במקרים רבים, גם לתקשורת הכתובה וגם לתקשורת האלקטרונית האחרת.

איוב קרא: מה קורה כשהאסיר נמצא בבית-משפט ופונה אליו כתב?

איוב קרא: הוא אומר לו, אסור לי להתראיין?

איוב קרא: מה הוא צריך להגיד?

גונדר חיים שמואלביץ: ההוראה אומרת שאסיר חייב לפנות, אם הוא רוצה להתראיין, לדוברת שירות בתי-הסוהר, או דרך המנהל לדוברת, להגיד לצורך מה הוא רוצה להתראיין ולקבל אישור.

גונדר חיים שמואלביץ: אם הוא לא מקבל אישור, אסור לו להתראיין.

גונדר חיים שמואלביץ: לכן אם ישנה אליו פנייה של עיתונאי – עכשיו אנחנו מסתכלים מהעיניים של האסיר – הוא לא צריך להתראיין כי אין לו אישור לעשות זאת.

גונדר חיים שמואלביץ: הוא יכול לפחות לפנות לאנשים שהוא נמצא לידם והם מלווים אותו, בין אם זה שירות בתי-הסוהר ובין אם זה משטרת ישראל, ולשאול אם זה מותר, ואז לפעול על-פי ההנחיה שלהם.

גונדר חיים שמואלביץ: וגם הם צריכים ליישם את אותו הדבר.

גונדר חיים שמואלביץ: זו העמדה.

גונדר חיים שמואלביץ: בכל הנוגע ליגאל עמיר, שירות בתי-הסוהר קבע שלא מאשרים לו להיות בקשר עם אמצעי התקשורת, והיו אלינו פניות של אמצעי תקשורת שונים במהלך השנים.

גונדר חיים שמואלביץ: הסיבה היתה מאותה סיבה שחלה על אזרחים רגילים.

גונדר חיים שמואלביץ: השיקול שלנו היה שבהתראיינות שלו לכלי התקשורת יכולה להיות פגיעה בשלום הציבור, בדבריו יכולה להיות הסתה, ולכן לא אישרנו את זה.

דוד אזולאי: אני חושש שבראיון כזה יכולים להיות מסרים מאוד מאוד מסוכנים לעם ישראל ולדמוקרטיה במדינת ישראל.

גונדר חיים שמואלביץ: נכון.

גונדר חיים שמואלביץ: מה שבפועל אסיר אמר גם אישש את החשש, ואכן זה היה שיקול הדעת שלנו כשהחלטנו שלא לאשר לו להתראיין לאמצעי התקשורת.

גונדר חיים שמואלביץ: במקרה הספציפי או ככלל לגבי ליווי לבתי-המשפט, את הליווי של אסירים לבתי-המשפט מבצעת משטרת ישראל, למעט לבית-המשפט העליון.

דוד אזולאי: ברגע שהם יוצאים משערי הכלא?

גונדר חיים שמואלביץ: ברגע שהם יוצאים משערי הכלא הם מלווים על-ידי יחידות ליווי של משטרת ישראל ובאחריות המשטרה, עד להגעתם חזרה אחרי הדיון לבית-הסוהר.

גונדר חיים שמואלביץ: למעט בית-המשפט העליון, שלבית-המשפט העליון שירות בתי-הסוהר מוביל באופן עצמאי.

גונדר חיים שמואלביץ: אלה הכללים.

דוד אזולאי: יש פה שלוש רשויות – שב"ס, משטרה ובית-המשפט.

דוד אזולאי: עם הכניסה לבית-המשפט עובר האסיר לאחריות בית-המשפט?

גונדר חיים שמואלביץ: השמירה על ביטחונו ועל שלומו של האסיר, והשמירה על שלום הציבור, היא של הכוח המלווה.

גונדר חיים שמואלביץ: כל מה שקורה בתוך אולם בית-המשפט , יש בעצם עמדה לשופט, שהוא קובע.

דוד אזולאי: השאלה אם לבית-המשפט יש בכלל הכלים לשמור על הדבר הזה?

דוד אזולאי: מיד נשמע את נציגי בית-המשפט.

גונדר חיים שמואלביץ: אם ישנה הנחיה ברורה וחד-משמעית שמקובלת על דעת כל הגורמים, כמו לדוגמא, במקרה של האסיר ואנונו, גם יושב-ראש הוועדה יודע שאנחנו במשך שנים, גם במהלך דיונים בבית-המשפט, למרות מאמצים של התקשורת לראיין אותו, הדברים האלה נחסמו, עד שהיתה החלטה אחרת לאפשר צילום או משהו כזה.

גונדר חיים שמואלביץ: בכל אופן, אם יש עמדה ברורה, דברים יכולים להישמר.

גונדר חיים שמואלביץ: במקרה הזה יש עמדה בוודאי לבית-המשפט.

גונדר חיים שמואלביץ: השופט הוא האחראי על מה שקורה באולם.

גונדר חיים שמואלביץ: בקטע הזה אני לא אומר שאנחנו מטילים אחריות על בית-המשפט או על משטרת ישראל או על שירות בתי-הסוהר, שלא כך יפורשו דבריי.

גונדר חיים שמואלביץ: יש פה מצב שהיתה בו אי-בהירות מסוימת, שהדברים לא היו נהירים לא לכוח המלווה, אולי גם לא לשופטת, אולי גם לא הוצגו לשופטת דברים וכתוצאה מכך חשבה השופטת מה שחשבה.

גונדר חיים שמואלביץ: אני לא רוצה פה להטיל אחריות על אף אחד.

גונדר חיים שמואלביץ: דברים נעשו.

גונדר חיים שמואלביץ: לכן נציבת בתי-הסוהר פנתה מיוזמתה למנהל בתי-המשפט, כבוד השופט דן ארבל, ביקשה ממנו למנות ועדה משותפת כדי שבעתיד הדברים יהיו ברורים וידועים, ואכן הוא נענה להצעה והוא מינה ועדה, והוועדה תתחיל לפעול, ואני מקווה שלפחות הטיפול בנושא הזה הנוהלים יהיו ברורים וההחלטות ייושמו.

מוסי רז: אם אסיר באמצע הדיון בבית-המשפט רוצה לקחת את הרגליים וללכת הביתה, מי מונע ממנו לעשות את זה?

גונדר חיים שמואלביץ: השוטר המלווה, זה שמחזיק אותו.

מוסי רז: אז למה לא ימנע ממנו גם להתראיין?

מוסי רז: זה אמנם לא אותו הדבר, אבל זו הוראה וזו הוראה.

יהודית נאות: רוצים להעביר לו אקדח, מי מונע?

מוסי רז: אם השוטר שם כדי למנוע ממנו ללכת הביתה, שימנע ממנו גם לדבר עם התקשורת.

גונדר חיים שמואלביץ: אם המשטרה היא המלווה, היא מונעת.

גונדר חיים שמואלביץ: אם שירות בתי-הסוהר מלווה, שירות בתי-הסוהר מונע.

גונדר חיים שמואלביץ: במקרה הספציפי הזה יש דיווחים שונים על מה שקרה באירוע.

גונדר חיים שמואלביץ: הדברים האלה יועברו לאותו דיון בצוות ולאחר מכן ייצאו החלטות.

גונדר חיים שמואלביץ: היתה התייחסות מסוימת מצד בית-המשפט, היתה התייחסות מסוימת מצד השוטרים המלווים.

גונדר חיים שמואלביץ: אני לא רוצה להיכנס כרגע לבירור העובדות ספציפית ומי חשב מה ומי חשב שמוסמך, והדברים האלה יבוררו ויהיו נוהלים ברורים, וגם תהיה עמדה על דעת כל הגורמים של מה שהיה באירוע.

יהודית נאות: הכתבים ביקשו רשות?

איוב קרא: לפעמים אני תוהה למה כשקרו מקרים כאלה עם רוצחים שהם סכנה לציבור והם התראיינו, לא קמה סערה כזאת.

איוב קרא: למה לא מצאתם אז את הצורך לקבוע את הנוהל, כי אז המקרה של יגאל עמיר לא היה קורה או כל הסוגיה הזאת של יגאל עמיר לא היתה היום קיימת.

גונדר חיים שמואלביץ: יש נוהל.

איוב קרא: אנו יודעים שהיו מקרים ועברתם לסדר היום.

גונדר חיים שמואלביץ: העובדה שבן-אדם נשפט בעבירה מסוימת לא בהכרח גורמת לכך שאוטומטית ההחלטה לגביו תהיה שאסור לו לדבר עם אמצעי התקשורת.

גונדר חיים שמואלביץ: אנחנו מחויבים, כפי שאמרתי, על-פי העקרונות שנקבעו בבית-המשפט העליון, לבחון כל מקרה לגופו, ולהגיע למסקנה האם כשאותו אדם יתראיין – ותלוי גם על מה הוא הולך להתראיין – האם יש בכך משום סכנה לשלום הציבור או לביטחון המדינה או לאחד מהדברים האחרים שאנחנו מוסמכים על-פי חוק להגביל.

גונדר חיים שמואלביץ: אם זה לא נכנס באחת הקטגוריות האלה, אין לנו זכות למנוע את חופש הביטוי.

גונדר חיים שמואלביץ: אמנם האסיר נמצא במשמורת שלנו, אבל, כמו שאמרתי, יש לו גם הזכויות שלו, הן זכויות כאדם והן זכויות כאזרח, גם בתוך חומות הכלא.

סופה לנדבר: פה לא מדובר באדם.

סופה לנדבר: פה מדובר במפלצת.

גונדר חיים שמואלביץ: אני לא נכנס למקרה הספציפי.

גונדר חיים שמואלביץ: אנחנו לא מוסמכים לפעול בצורה שרירותית אלא אנחנו פועלים במסגרת החוק.

גונדר חיים שמואלביץ: במקרה הזה היתה לנו עמדה, שהאסיר הזה אסור לו להתראיין.

גונדר חיים שמואלביץ: הנושא הזה נשקל על ידינו והיתה לנו עמדה שהוא לא יתראיין, ואכן במשך חמש שנים שירות בתי-הסוהר עשה ככל יכולתו למנוע מהאסיר הזה להתראיין.

גונדר חיים שמואלביץ: לא אישר לו להתראיין.

טלב אלסאנע: יש לי שאלה.

טלב אלסאנע: אני יודע למשל שבפרשה של ואנונו, ננקטו אמצעים מיוחדים, וזה היה אות והתראה כי יש אחריות לליווי למנוע העברת אינפורמציה.

טלב אלסאנע: לפעמים יש אפילו שיקול של שיבוש הליכי משפט או ראיות וכו'.

טלב אלסאנע: ל כן הדבר הזה הוא לא דבר שבא בהפתעה.

טלב אלסאנע: יש התייחסות לנושא הזה.

טלב אלסאנע: לכן מדוע במקרה זה, כשמדובר בפושע שננקטים לגביו, כך אני מבין, בתוך בית-הסוהר אמצעים מיוחדים, יש התייחסות בקלות דעת לראיונות עם עיתונאים?

טלב אלסאנע: למה לא היתה התייחסות ספציפית לנושא הזה של מגע עם עיתונאים וקיום ראיונות אתו?

דוד אזולאי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, לצערנו, אין בכלל נוהלים מה קורה בתוך כתלי בית-המשפט.

דוד אזולאי: ברגע שהאסיר נכנס לכתלי בית-המשפט אין נוהלים, ושאף אחד לא יספר לנו סיפורים.

דוד אזולאי: אין שום נוהלים.

דוד אזולאי: זאת הבעיה, והפרצה הזאת כנראה נוצלה והיא מנוצלת.

יהודית נאות: יש נוהלים מהרגע שהשופט נכנס.

יהודית נאות: אבל ברווח אין.

דוד אזולאי: גם אז אין.

דוד אזולאי: כי מה קורה כאשר כתב דוחף מיקרופון לאסיר?

דוד אזולאי: אני מבקש לשמוע את נציג המשטרה.

דוד אזולאי: באותה הזדמנות אני מביע את מחאתי על כך שמשום מה שהמשטרה לא מצאה לנכון לשלוח לכאן נציגות בכירה בדומה לשב"ס, מבלי לפגוע, חלילה, באף אחד.

דוד אזולאי: אני חושב שלא יאה ולא נאה למשטרה לעשות זאת.

רפ"ק גיא גבריאל: העמדה שהוצגה כאן היא עמדת משטרת ישראל לגבי הנוהלים.

רפ"ק גיא גבריאל: הנוהלים הם שאנשי הליווי לא יאפשרו, עד כמה שניתן, כל קשר של עצור.

רפ"ק גיא גבריאל: בנוהל הקיים מדובר על משפחתו, כי המטרה היא למנוע מהמשפחה קשר בעת שהבן-אדם בבית-המשפט, על מנת שלא יעבירו לו חפצים כאלה או אחרים.

רפ"ק גיא גבריאל: ההיבט הביטחוני והבטיחותי הוא זה שמוביל את העניין.

רפ"ק גיא גבריאל: כאשר מדברים על עיתונאים וצילום, אין למשטרה יכולת למנוע זאת, והיא לא יכולה למנוע מעיתונאי להיכנס לאולם בית-המשפט, למעט אם יש צו של שופט.

רפ"ק גיא גבריאל: נוהלי משטרת ישראל אוסרים על כל קשר כזה.

רפ"ק גיא גבריאל: הם אמנם מדברים על הטיפול בעצורים בחקירה, אבל זה מוביל בעצם לכל עצור שמלווה על-ידי יחידות הליווי של המשטרה.

איוב קרא: מתי הועמד אסיר לדין על זה שהוא התראיין והפר הוראה של משטרת ישראל?

רפ"ק גיא גבריאל: אם היה צו של שופט - - -

איוב קרא: היה תקדים לזה?

רפ"ק גיא גבריאל: אני לא מכיר תקדים.

רפ"ק גיא גבריאל: אני יכול לבדוק.

רפ"ק גיא גבריאל: אבל במצב ששופט מנחה שלא יהיה שום קשר, תפקידה של המשטרה לעשות ולמנוע.

רפ"ק גיא גבריאל: אני לא אכנס למקרה הספציפי כי יש בדיקה ויש גרסאות שונות.

סופה לנדבר: אנחנו מעוניינים לשמוע מה קרה בפועל.

דוד אזולאי: ביקשנו את הדיון הזה כדי לשמוע את הדברים, אבל יש מגבלה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

דוד אזולאי: היות שהוקמה כרגע ועדת חקירה שמטפלת בעניין הזה אנחנו לא משמשים כאן כוועדת חקירה ולא נוכל לקבל את הדברים האלה, אבל חשוב שיידעו שנדרוש את הדו"ח, נקיים עליו כאן דיון, ואחת הסיבות לקיום הדיון הזה היא שיהיו נוהלים ברורים וקבועים בשב"ס ואצל כל הגורמים, שימנעו להבא דברים מסוג זה.

דוד אזולאי: מה התפקיד של אדוני?

רפ"ק גיא גבריאל: אני הקצין שמטפל בקשר בין שב"ס למשטרה בנושא עצורים ואסירים.

דוד אזולאי: נמצא אתנו השופט אלון גילון, סגן מנהל בתי-המשפט.

דוד אזולאי: אולי אדוני רוצה להציג את הדברים מצד מערכת המשפט במדינת ישראל.

אלון גילון: הוועדה שמונתה היא לא ועדת חקירה, היא ועדת בדיקה כדי לגבש נוהלים משותפים .

אלון גילון: בראש הוועדה הזאת עומד השופט רוני בודסקי, שהוא משנה למנהל בתי-המשפט, ויש בה נציגים לשב"ס ולמשטרה.

אלון גילון: זו ועדה שהוקמה בהסכמה של כל הגורמים האלה, כדי לגבש נוהלים.

אלון גילון: ברגע שהוועדה תסיים את עבודתה נעביר אליכם את הנוהלים שהוועדה תגבש.

אלון גילון: בעקבות מסקנות הוועדה ייתכן שיצטרכו לתקן את חוק בתי-המשפט.

אלון גילון: כי חוק בתי-המשפט מתייחס אך ורק לצילום בתוך אולמות המשפט.

אלון גילון: סעיף 70(ב) לחוק בתי-המשפט (נוסח משולב), אומר: "לא יצלם אדם באולם בית-המשפט ולא יפרסם תצלום כזה אלא ברשות בית-המשפט".

אלון גילון: אין בחוק שום התייחסות לעניין של ראיונות.

אלון גילון: יושבת לידי דוברת בתי-המשפט, עורכת-הדין תמר פול-כהן, שהיא מקבלת כל יום בקשות מאמצעי התקשורת להיכנס לאולם כשיש איזשהו משפט שיש בו קצת עניין לציבור.

אלון גילון: אמצעי התקשורת מגישים אליה בקשות לצלם והיא מעבירה את זה לשופט, והשופט מאשר את הצילום או שלא מאשר את הצילום.

אלון גילון: בשום מקום אין התייחסות לעניין של ראיונות.

אלון גילון: אבל אנחנו יודעים שהראיונות הם עניין של יום יום.

אלון גילון: כל מי שצופה בטלוויזיה רואה שאם יש איזשהו משפט שהוא קצת בעל עניין ציבורי ומעניין את אמצעי התקשורת, מדברים עם אסירים או עצירים.

אלון גילון: אבל אינני רוצה להיכנס למה שהיה פה.

אלון גילון: ניתן לוועדת הבדיקה לבדוק את זה.

אלון גילון: ברור שמשהו לא עבד כי אין נוהלים.

דוד אזולאי: במקרה הזה לא היתה בקשה ספציפית לראיון.

אלון גילון: היתה בקשה לצלם והיא אושרה.

איוב קרא: אולי מתכוונים כשמצלמים גם לראיין?

אלון גילון: לא.

אלון גילון: אמצעי התקשורת מודעים לזה ובתי-המשפט מודעים לזה.

אלון גילון: אני רוצה לחזור קצת להיסטוריה.

אלון גילון: עד לפני לא הרבה שנים אי-אפשר היה בכלל לצלם בתוך אולם בית-המשפט.

אלון גילון: היו יושבים מאיירים ומציירים את השופט או את הנאשם וכך זה היה מופיע בעיתונות.

אלון גילון: וכך זה הופיע גם בטלוויזיה.

אלון גילון: היו מראים את האיורים.

אלון גילון: לאט לאט עם ההתקדמות גם בית-המשפט נפתח לעניין של התקשורת ואישרו לאמצעי התקשורת להיכנס ולצלם עד לכניסת השופטים לדיון.

אלון גילון: ברגע שהשופט נכנס לדיון אין יותר צילום ואין ראיון.

אלון גילון: העיתונות היחידה שעובדת אז זו העיתונות הכתובה.

אלון גילון: יושבים הכתבים, בדרך כלל כתבים מתא כתבי בית-המשפט, והם מכסים את הדיון בכתב.

אלון גילון: אין הקלטות ואין צילומים בזמן שבית-המשפט יושב לדיון.

אלון גילון: אני חוזר על מה שאמרתי: יש צורך לגבש נוהלים לגבי ראיון.

אלון גילון: כי לגבי צילום עובדה שאף פעם לא מפרים את זה.

אלון גילון: אף פעם לא צילמו אסיר באמצע המשפט כשהמשפט מתנהל.

אלון גילון: אף פעם לא צילמו שופטים בזמן שהם יושבים לדיון באמצע המשפט.

אלון גילון: כמו שאפשר לשמור על עניין הצילום אני מאוד מקווה שאפשר יהיה לשמור גם על העניין של הראיונות.

אלון גילון: הבקשות מוגשות בדרך כלל גם לדוברת או מהמשטרה או משירות בתי-הסוהר.

אלון גילון: הדוברים בינם לבין עצמם מחליפים מידע שאסיר כזה הוא יותר מסוכן או פחות מסוכן, כי אנחנו יודעים שכאשר יש עניין ביטחוני אין בכלל בעיה לשמירה.

אלון גילון: הדלתות סגורות ואז אף אחד אינו יכול להיכנס לאולם.

אלון גילון: התעוררה פה עוד שאלה, ואדוני שאל מה קורה עם האסיר ברגע שהוא נכנס לאולם, מי שומר עליו, מי אחראי שהוא לא יתראיין, או מי אחראי לזה שהוא לא יבוא במגע.

אלון גילון: יש לנו משמר בתי-המשפט, ומשמר בתי-המשפט ממונה בעצם על הסדר באולם ועל ביטחונם של השופטים.

אלון גילון: על האסירים בעצמם ממונה בדרך כלל המשטרה, או אם זה בבית-המשפט העליון – שירות בתי-הסוהר, שזה חריג לעומת בתי-המשפט האחרים, כמו שאמר היועץ המשפטי של שירות בתי-הסוהר.

יגאל ביבי: מה כל כך גרוע שאסיר יתראיין?

יגאל ביבי: מה יקרה?

אלון גילון: אני לא אומר אם זה גרוע או לא.

אלון גילון: אנחנו מדברים על מקרה שקרה ועובדה שהוא עורר סערה ציבורית.

אלון גילון: יכול מאוד להיות שבנוהלים יקבעו שכן אפשר להתראיין.

דוד אזולאי: הבעיה היא שאין נוהלים.

דוד אזולאי: ברגע שיהיו נוהלים, הנוהלים מחייבים את כולם.

אלון גילון: אני חוזר למה שאמרתי בהתחלה: כמו שיש נוהלים בחוק לגבי צילום והם נשמרים, ואף אחד אינו חורג מהם - - -

יגאל ביבי: עורך הדין שלו יכול להתראיין ולהביע את הדברים יותר טוב ממנו.

יהודית נאות: בגלל הראיון תמיד נדע שהוא לא מתחרט והוא לא יכול לבקש חנינה.

דוד אזולאי: נשמע את רינה מצליח מערוץ 2.

רינה מצליח: אני רוצה להתנצל בשם המנהלים של חברת החדשות של ערוץ 2.

רינה מצליח: פשוט שלום כיטל טס היום לכינוס בברצלונה.

רינה מצליח: העניין אם שידרנו או לא כמובן לא ממש שייך לסוגיה שאתם דנים בה, אבל בכל זאת אגיד על זה מילה אחת.

רינה מצליח: אם דנים בכלל אם לתת או לא לתת אישור ליגאל עמיר להתראיין, אני בטוחה שהרבה כתבים בארץ, וביניהם מחברת החדשות, ביקשו לראיין את יגאל עמיר.

רינה מצליח: אני חושבת שאם היה ניתן להם לראיין אותו בצורה מסודרת היה נשלח עיתונאי בכיר שהיה שואל שאלות אחרות, בטון אחר, היה נותן לראיון הזה הקשר אחר, והכול היה נראה אחרת.

רינה מצליח: ראיון כזה לא ניתן לעיתונות לעשות, ולכן אני גאה בעיתונאים שהיו שם, שניצלו את ההזדמנות ועשו את עבודתם העיתונאית.

זאב בוים: זה בניגוד להוראות, מה את גאה כל כך?

רינה מצליח: הרגע אמרו שאין הוראות ואין נוהלים, והרגע אמר השופט אלון גילון - - -

זאב בוים: גם התקשורת צריכה להיבדק.

רינה מצליח: חבר הכנסת זאב בוים, אני לא חברת כנסת ואני לא מנוסה בזה שמתפרצים לדבריי.

רינה מצליח: אני מאוד אשמח אם תתני לי לסיים את המשפטים הספורים שרשמתי לעצמי.

רינה מצליח: אני רוצה לציין, שהשופט אלון גילון כאן ציין, שכאשר נותנים לעיתונאים רק לצלם, הם רק מצלמים, וכשלא מאפשרים להם לצלם שופט בעבודתו או נאשם בחקירתו, מעולם גם לא ראית תמונות כאלה.

רינה מצליח: אני רוצה להתייחס לשאלה אם כן לשדר או לא לשדר את יגאל עמיר.

רינה מצליח: לגבי הטעם והמינון אני חושבת שכולנו יודעים שלא רק לעיתונאים, גם לחברי כנסת בדברם לפעמים אנחנו חשים בחוסר טעם מובהק.

רינה מצליח: אני בהחלט חושבת שיש דברים שראוי שהציבור יידע מה דעתו של יגאל עמיר עליהם.

יגאל ביבי: רק דברים חסרי טעם אתם משדרים.

רינה מצליח: יש דברים שראוי לשמוע מה יגאל עמיר חושב.

רינה מצליח: בהחלט אני חושבת שיש דברים שלא ראוי לשמוע מה הוא אומר.

רינה מצליח: אני כעיתונאית וכאזרחית במדינת ישראל לא מעניין אותי למשל מה יגאל עמיר חושב על "ארבע אימהות".

רינה מצליח: אבל אני רוצה להתייחס לסוגיה של כן לשדר את דבריו, ואגיד לכם שבעיניי שידור דבריו של יגאל עמיר חשוב הרבה יותר משידור דבריו של רוצח אחר, של רוצח אשתו, של שורף ילדיו.

רינה מצליח: בעיניי, יגאל עמיר יש לו חשיבות גדולה בהיסטוריה ובחברה ובכל מה שקורה בישראל בשנים האחרונות.

רינה מצליח: הרי אתם יודעים שהשנה, השנה החמישית לאזכרת יצחק רבין, עדיין נשמעות הטענות שלא למדנו את הלקח, עדיין נשמעות הטענות שחצי עם מאשים חצי עם אחר ברצח הזה, ועדיין האיש הזה נותר חידה, ועדיין אחרי ועדת חקירה ממלכתית הרבה דברים ברצח הזה לא ברורים לחלוטין, עדיין יש דברים שנשארו לא פתורים בעניין הרצח עצמו.

רינה מצליח: עדיין לא ברור מי בדיוק שלח אותו, איש לא הואשם ולא נחשד ולא הובא למשפט שהיה רצח הזה, למרות שיש אנשים שחושבים שהוא לא היה יחיד ושהוא היה שייך לקבוצה, ואלה שאלות מכריעות, ולדעתי, עקרוניות, שאני חושבת שאני כעיתונאית מחובתי לנסות ולברר את הדברים האלה.

רינה מצליח: שאלות ליגאל עמיר הן שאלות חשובות, והעובדה שחמש שנים אחרי הרצח יגאל עמיר לא מתחרט אני חושבת שזה מידע חיוני לאזרחים במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אם חבר כנסת היה אומר את הדברים שאמרת עכשיו אמות הסיפים היו מזדעזעות.

דוד אזולאי: הדברים היו מקבלים קונוטציה אחרת.

רינה מצליח: מה אמרתי?

רינה מצליח: לא הבנתי.

סופה לנדבר: אל לא מקשיבה למה שאת אומרת?

דוד אזולאי: אם הדברים שאמרת עכשיו היו נאמרים על-ידי חבר כנסת - - -

רינה מצליח: לא הבנתי למה אתה מתכוון.

רינה מצליח: לאיזה מהדברים שאמרתי?

רינה מצליח: אני לא יכולה להתייחס כי אני לא מבינה מה הטענה.

איוב קרא: את מצדיקה את הרעיון.

רינה מצליח: אני לא מבינה למה הכוונה.

רינה מצליח: אבל יש לי עוד שתי נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן.

רינה מצליח: נקודה אחת היא עניין הרייטינג.

רינה מצליח: אני חושבת שכשהחליטו בערוץ הזה לשדר את הראיון הזה עם יגאל עמיר לא העלו בדעתם שמישהו אחר לא ישדר את זה, ולכן אני לא חושבת שמישהו חשב פה שאנחנו נזכה ברייטינג יותר ממישהו אחר.

רינה מצליח: אני פוסלת את זה על הסף.

רינה מצליח: אפשר כמובן לגמרי להתנגד לשיקול ולפסול אותו, אבל אני חושב שזה היה שיקול עיתונאי, גם אם מישהו חושב שהוא היה טעות.

רינה מצליח: לכן אלה השיקולים שעמדו מאחורי ההחלטה כן לשדר את הדברים של יגאל עמיר, ואני לא מבינה למה אתם אומרים שהדברים שאמרתי הם כל כך חמורים.

רינה מצליח: אם תסבירו לי אני אוכל להשיב, כי יכול להיות שלא הובנתי כמו שצריך.

דוד אזולאי: עורכת-הדין תמר פול-כהן, דוברת בתי-המשפט, בבקשה.

תמר פול-כהן: אני רוצה לחזור אחורה לעניין הנוהלים ולהסביר, שאין נוהלים כתובים, את זה כולנו יודעים, אבל יש נוהלים בבית-המשפט.

תמר פול-כהן: אנחנו לא מתנהלים סתם כל יום איך שמתחשק לנו.

תמר פול-כהן: במסגרת העבודה היום-יומית צריכים כולם להבין, ושירות בתי-הסוהר יודע את זה, שהחלוקה היא ברורה.

תמר פול-כהן: מעולם לא פנו אלינו כתבים וביקשו ראיון עם אסיר, תמיד הם פונים לשירות בתי-הסוהר.

תמר פול-כהן: אלינו פונים רק על מנת להיכנס עם המצלמות.

איוב קרא: את סותרת את מה שאמר השופט גילון.

איוב קרא: הוא אמר שיש נוהלים, שמגישים אלייך כל יום בקשות.

תמר פול-כהן: אינני סותרת את דבריו.

תמר פול-כהן: מגישים אליי בקשות לצלם.

מוסי רז: אליכם לא פונים כי מראיינים גם בלי לפנות אליכם.

תמר פול-כהן: אני מספרת לכם מה קורה היום בבתי-המשפט.

תמר פול-כהן: אני יכולה לגלות לכם סוד שאתם יודעים, כל יום מראיינים בלי לבקש.

תמר פול-כהן: כל יום מראיינים אנסים, רוצחים וכו'.

תמר פול-כהן: כל יום מראיינים בבתי-המשפט בגלל שהתקשורת שם ובגלל התפר הזה עד שהשופט נכנס.

יעקב ליצמן: אתם נוקטים צעדים נגד אלה שמתראיינים?

תמר פול-כהן: כשיש אלינו פנייה משירות בתי-הסוהר - - -

יעקב ליצמן: אני מתכוון בלי רשות.

תמר פול-כהן: לא אנחנו הסמכות לנקוט הליך משמעתי נגד השב"ס.

יעקב ליצמן: רק נגד דרעי שדיבר בטלפון נקטתם צעדים?

תמר פול-כהן: אני מהנהלת בתי-המשפט ולא משירות בתי-הסוהר.

תמר פול-כהן: אתה מפנה את הדברים לגורם הלא נכון.

אלון גילון: הנהלת בתי-המשפט לא מעמידה לדין ולא מגישה כתבי אישום.

אלון גילון: זו לא העבודה שלנו.

אלון גילון: אנחנו מהנהלת בתי-המשפט.

יעקב ליצמן: אם כך, מה אתם עושים כאן?

אלון גילון: הזמינו אותנו אז באנו.

אלון גילון: חבל שאדוני לא היה כשדיברתי.

תמר פול-כהן: אתן דוגמא מאוד בולטת שמראה את ההיפך: למרות שאין נוהלים כתובים, כשהיה אישור לצלם את דיראני ועוביד והם צולמו למשך דקות ארוכות ולא פצו פה, מכיוון שהיתה בקשה לבית-המשפט שלא ניתן להם להתראיין, אני לא יודע אם ראיתם, אבל משמר בתי-המשפט עמד שם פיסית ולא נתן להם להתראיין למרות שכולם צילמו אותם, כולל תקשורת זרה.

תמר פול-כהן: זאת אומרת, שכאשר כן יש אלינו פניות ומבקשים לא לראיין, לדאוג שלא יתראיין מישהו, אנחנו עוזרים במשימה הזו.

תמר פול-כהן: אבל נכון שבנוהל הלא כתוב היום יש חלוקה ברורה בין האישור לצלם לבין האישור לראיין.

דוד אזולאי: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

יהודית נאות: אין ספק שלמדנו על המושג לאקונה לפני שנה וחצי, והנה גילינו שלאקונה אין רק בנושאים של עמותות אלא יש גם בנוהלים.

מרינה סולודקין: יש כאלה שלמדו לפני כן.

מרינה סולודקין: ..

יהודית נאות: אני מסכימה.

יהודית נאות: אני חושבת שהיה כאן "קצר" בנוהלים והיתה כאן פרצה שקראה לגנב.

יהודית נאות: ההתקוממות שלי נגד שידור הראיון, ובמחילה מכבודך, רינה מצליח, זה משום הפגיעה בי.

יהודית נאות: השיקולים של העורכים, ואינני מלינה על הכתבים שתפסו את הפרצה וראיינו את יגאל עמיר, אבל שיקולי העורכים היו מוטעים.

יהודית נאות: אני נפגעתי אישית מזחיחות הדעת והחיוך של יגאל עמיר ששודר מול פרצופי, בין אם רציתי ובין אם לא רציתי, ואל תגידי לי שאני צריכה לעשות "זפינג" לערוץ 1.

יהודית נאות: זה לא תירוץ.

יהודית נאות: אני חושבת שהיה שיקול דעת מוטעה מה הראו.

יגאל ביבי: רואים הרבה דברים.

יהודית נאות: לכן אני חושבת שהיו כאן שיקולי עריכה מוטעים, ובהחלט ראיתי את ההבדלים אחרי השעה חמש וחצי, ואני יכולה לומר לך שאני דיברתי עם ערן בן-פורת במשך חצי שעה רצופה לשכנע אותו לשנות את העריכה.

יהודית נאות: אני חושבת שהעניין הזה גם צריך ללמד אותנו:

יהודית נאות: עומדת בפני הכנסת הצעת חוק להכניס מצלמות לבתי-המשפט.

יהודית נאות: אני חושבת שהמקרה הזה צריך ללמד אותנו שיש לדון בכובד ראש על הצעת החוק ועל ההבדל הדק בין חופש הביטוי ובין חופש הפגיעה.

יגאל ביבי: אולי טוב שיתעסקו עם בית-המשפט ויירדו מאתנו.

יהודית נאות: אני לא נמנית עם אלה החושבים שראוי שהשמאל ינכס לעצמו את רצח רבין.

יהודית נאות: אני באמת חושבת שיש כאן טעות בסיסית, ואני חושבת שאסור לעשות את זה, כי אחרת הלקח לא יילמד.

יהודית נאות: אני גם לא חושבת שזה רק נכס שלי.

מרינה סולודקין: אבל עושים את זה.

יהודית נאות: גם על זה אנחנו צריכים לחשוב ולמנוע את הטעות הנוראית הזאת.

יהודית נאות: מה קומם אותי בכלל באפשרות שיגאל עמיר יתראיין?

יהודית נאות: חשבתי, רגע, אם דחפו לא מצלמה, למה לא דחפו לו אקדח?

יהודית נאות: זאת אומרת, זעזעה אותי המחשבה שהאיש כל כך נגיש.

יהודית נאות: שהרי אם אפשר מיקרופון, אפשר גם להעביר חבילת סמים.

יהודית נאות: אם אפשר מיקרופון, אפשר גם אקדח.

יהודית נאות: אולי הוא גם יירה בשופטת שהוא לא מצפה ממנה לשום דבר.

יגאל ביבי: בתי-הסוהר מלאים סמים.

יהודית נאות: אני רוצה לומר לאדונים הנכבדים, המילים של יגאל עמיר פוגעות לא פחות מאקדחו, בעיניי, וזחיחות הדעת שלו.

יהודית נאות: אבל להציג אותו כאישיות שראוי שדבריה יישמעו?

יהודית נאות: נו, עוד רחוקה הדרך.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: בבקשה, חבר הכנסת איוב קרא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, מה שהפריע לי בראיון , שאם לא היתה קורית הסיטואציה הזאת של הראיון אתו אף אחד לא היה מתקומם.

איוב קרא: אין ספק שהיינו מעדיפים אילולא נערך הראיון.

איוב קרא: אבל מאידך, יגאל עמיר הראה על לאקונה בנוהלים, הן בשירות בתי-הסוהר, הן במשטרת ישראל והן במערכת בתי-המשפט, לגבי כל מה שקשור לכלי התקשורת.

איוב קרא: לבתי-המשפט אני אומר, עם כל הכבוד, אם אין אליכם פנייה משירות בתי-הסוהר או ממשטרת ישראל, מעולם לא פניתם או דאגתם שלא יראיינו מישהו.

איוב קרא: לדעתי, הנוהל הזה לראיין מישהו או לא לראיין מישהו אינו קיים כלל, אלא אם המלווים של אותו אסיר או אותו גורם שמוביל פנו ודאגו שלא יתראיין.

איוב קרא: אני מתמצא בנושא כי הייתי במערכת הביטחונית, ואני רוצה לומר לכם חד-משמעית, אם אין פנייה מעולם לא היתה בעיה בקטע של עריכת ראיון .

איוב קרא: אם נושא יגאל עמיר מרגיז הרבה אנשים, היה צריך לבוא מראש ולהודיע לא לראיין אותו.

איוב קרא: אם קרתה הסיטואציה הזאת והיא מרגיזה, עלינו לא לדבר רק על המקרה הספציפי הזה, אלא צריך בתוך שירות בתי-הסוהר, המשטרה ומערכת בתי-המשפט שיהיו נוהלים ברורים לגבי קיום ראיונות עם רוצחים, אנסים ועבריינים מכל מיני סוגים שהיום מתראיינים חופשי, ועכשיו מדברים לאסור זאת על מישהו אחר, אף-על-פי שאני אומר שעדיף שלא יראו את יגאל עמיר בכלל בשום מקום.

איוב קרא: לכן אני חושב שצריך לחוקק חוק יגאל עמיר, כי זה הגורם שהביא את הסוגיה הזאת לסדר היום הציבורי, ואז כולם ילמדו ויגיעו למסקנה שדברים כאלה לא יקרו.

מרינה סולודקין: זה יתן לו יותר מדי כבוד.

איוב קרא: אני מציע חוק יגאל עמיר, כי כאשר אני שומע כאן את רינה מצליח – ואולי לא הובנה נכון – אני מגיע למסקנה, גברתי סגנית השר לשעבר, שאם אני הייתי אומר את מה שהיא אמרה, היו על כך כותרות בעיתונות מחר בבוקר.

רינה מצליח: מה אמרתי?

איוב קרא: אבל לתקשורת מותר לדבר מה שהיא רוצה, ועם כל הכבוד, אינני רוצה להעניש מישהו או להתסיס נגד מישהו, אולי אחת הסיבות לאשפוזה של לאה רבין, זכרונה לברכה, היה הראיון הזה שאנחנו רואים למה שגרם והביא לזעזוע שבו אנחנו מצויים כרגע.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: אני קצת תמה על חלק מהדיון.

מוסי רז: אני לא חושב שהעיתונות עובדת אצלנו או העיתונות היא חלק מהמדינה שאנחנו צריכים להגיד לה מה לשדר ומה לא לשדר.

מוסי רז: אגב, אם כולם מצטרפים פה לביקורת העיתונות, אני חושב שאני כן הייתי משדר קטע מהדברים של יגאל עמיר.

יהודית נאות: את כולו?

מוסי רז: לא, קטע מסוים.

מוסי רז: אני חושב שכולנו יודעים איזה קטע כן ואיזה קטע לא.

מוסי רז: כי אני חושב שהדעות הפוליטיות של רוצח, ולא משנה אם זה רוצח אשתו או רוצח ראש הממשלה, הן בלתי רלוונטיות.

מוסי רז: אבל ההקשר שקשור לרצח עצמו אני חושב שהוא כן רלוונטי.

מוסי רז: אבל לא זו השאלה החשובה.

מוסי רז: אם המדינה רוצה שערוץ 2 או כל כלי תקשורת אחר לא ישדר או לא יכתוב דברים של רוצח ראש הממשלה או רוצח אחר או גנב או כל אסיר אחר, המדינה צריכה לדאוג לכך ולא להשאיר את השטח פתוח ואז לבוא בטענות למי שעושה את זה.

מוסי רז: אני חושב שזו גישה עקומה.

מוסי רז: אני חושב שאין כאן שום לאקונה.

מוסי רז: אני חושב שיש כאן שני דברים שצריכים לתקן: 1.

מוסי רז: טוב שנודע לנו כתוצאה מהפרשה הזאת, ודווקא בגלל זה צריך גם קצת לשבח את העיתונאים שעשו את זה, טוב שנודע לנו שיום יום מתראיינים בבתי-המשפט גם אסירים וגם נאשמים שאינם אסירים, גם עצירים וגם כאלה שאינם עצירים – נאשמים שהם לא אסירים ולא עצירים - בלי שנוכל לתת על זה את הדעת.

מוסי רז: אני חושב שהתיקון ש\

מוסי רז: הוצע פה לסעיף 70(ב) לחוק בתי-המשפט הוא תיקון ראוי שכדאי אלי שניזום אותו.

מוסי רז: זה הדבר הראשון.

דוד אזולאי: הבעיה שאין נוהלים.

מוסי רז: אלה הנוהלים בכלא.

מוסי רז: רק הם אומרים, זה לא חל עליו בבית-המשפט.

מוסי רז: זה כל חל עליו.

מוסי רז: הוא עדיין לא השתחרר מעונש המאסר שלו כדי להגיע לבית-המשפט, זה חלק מריצוי העונש שלו, וצריך שאותם אנשים ששומרים עליו יקפידו בנושא.

מוסי רז: כי אחרת אולי אפשר לומר, הוא עכשיו בבית-המשפט, בית-המשפט אחראי, השופט עוד לא נכנס, שילך הביתה עד שהשופט נכנס.

מוסי רז: הרי אין לזה גבול.

מוסי רז: האנשים שמלווים אותו הם אחראים לכל הפרה כזו והם אלה שצריכים לדאוג שהוא לא יתראיין בלי אישור.

מוסי רז: זה לגבי אסירים.

מוסי רז: מי שלא אסיר, הדרך היחידה לתקן את זה, גם לגבי עצירים וגם לגבי נאשמים אחרים, לתקן את החוק.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת זאב בוים, בבקשה.

רינה מצליח: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני חייבת להבהיר את הדברים שלי, שלא יחשבו שהתייחסתי למשהו שלא התייחסתי.

רינה מצליח: רק עכשיו הבנתי במה אני חשודה.

יהודית נאות: צריך ללמוד לדבר בתקשורת.

יהודית נאות: ..

דוד אזולאי: מיד אאפשר לך.

רינה מצליח: לפרוטוקול של הוועדה אני חייבת לתקן, שלא יחשוב מישהו, חס וחלילה, שרמזתי למשהו.

רינה מצליח: ההיפך.

רינה מצליח: לדעתי, הראיון עם יגאל עמיר מפריך כל תאוריה של קונספירציה.

דוד אזולאי: חבל שתעשה את זה בקריאת ביניים, אני אאפשר לך לעשות את זה בצורה מסודרת.

רינה מצליח: תודה רבה.

איוב קרא: הרייטינג של ערוץ 2 הרבה יותר גדול מאשר של ערוץ 3.

דוד אזולאי: חבר הכנסת זאב בוים, בבקשה.

זאב בוים: לפני שאני אומר משהו אני רוצה לשאול עוד פעם את מערכת בית-המשפט: האם במקרה הזה היה אישור לצלם ולא לראיין?

תמר פול-כהן: כן.

זאב בוים: אחרי שאני מבין את הנקודה הזאת אני רוצה לומר כך: אני מסכים בהחלט עם חבר הכנסת מוסי רז, שצריך לראות את העניין הזה כמקשה אחת – אסיר הוא אסיר, לא משנה איפה הוא נמצא, הוא תחת השגחה.

זאב בוים: אם משחררים אותו הביתה בתנאים כאלה ואחרים, אפשר לקבוע תנאים מיוחדים, אבל כל זמן שהוא במאסר, גם כשהוא לצורך עניין כזה או אחר בא לבית-המשפט, הוא במאסר.

זאב בוים: כנראה שיש פה פרצות.

זאב בוים: תבדקו את העניין הזה ותסגרו את העניין.

זאב בוים: אלה הדברים.

זאב בוים: אינני יודע מי יבדוק את התקשורת בעניין הזה.

זאב בוים: אני כן חוזר לדבר החשוב הזה, שצריך לראות את האסיר כאסיר בכל מצב, אם הוא תחת סורג ובריח ואם כשהוא מלווה לצורך עניין הוא עדיין אסיר, ומה שחל בבית-הסוהר צריך לחול בבית-המשפט מבחינת המותר והאסור בזכויות האסיר.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שאחרי הדיון היום אנחנו לפחות מבינים.

סופה לנדבר: אנחנו לא עושים חקירה כי מי אנחנו, אנחנו בסך הכול חברי הכנסת.

סופה לנדבר: לכן, רינה, איך אנחנו יכולים לעשות פה משהו.

איוב קרא: את חברת כנסת מהקואליציה בת 30 חברי כנסת.

יהודית נאות: לא שמת לב שנוצרה פה קואליציה אחרת?

סופה לנדבר: לפי מה שראינו היום יש פה ליקוי במערכות, ואני חושבת שגם לדמוקרטיה יש אתיקה.

סופה לנדבר: אני חושבת שלא היה מקום שהרוצח הזה, שהוא מפלצת לדעתי, יהיה בכלל על המסך ובתקשורת.

סופה לנדבר: אני חושבת שהמסך היה צריך להיות באותו רגע שחור.

סופה לנדבר: אני חושבת שהתפקיד של התקשורת, בין היתר, זה לא רק לגלות, לא רק למצוא ליקוי, אלא גם בעצם לשנות וללמד.

סופה לנדבר: במקרה הזה אם במשך חמש שנים לא לימדו את החברה, אז לאלה שלא עוברים מערוץ לערוץ, היתה הזדמנות פתאום לראות שאם הוא היה עושה את זה שוב, הוא היה עושה את זה הרבה קודם.

סופה לנדבר: אני חושבת שזה דבר שלא צריך היה להיות בתקשורת.

סופה לנדבר: נכון, התקשורת בונה והתקשורת הורסת, אבל במקרה הזה אנחנו לא מדברים על פוליטיקאים ולא על חברי הכנסת, אנחנו מדברים על מפלצת בחברה הישראלית, ולדעתי, אסון כזה קרה במדינת ישראל ואנחנו שוב חוזרים.

סופה לנדבר: אני לא רוצה לראות את בן-האדם הזה, אבל אני מדברת על הילדים, על הקריאה שלו לילדים, ואם, חלילה וחס, עוד פעם יקרה דבר כזה במדינת ישראל, נחזור לדיונים, והדיונים יהיו מיותרים כי בעצם שמענו שם קריאה, והקריאה היתה מיותרת.

סופה לנדבר: לכן אני אומרת שגם לאתיקה יש פנים וגם לדמוקרטיה יש פנים, ופה בדמוקרטיה צריכים לעשות בחירה.

סופה לנדבר: נכון שבדמוקרטיה לא תמיד יש צנזורה או בכלל אין צנזורה, אבל יש לי טענה פה, שהעיתונאים היו צריכים לבחור.

סופה לנדבר: מובן שכל עיתונאי רץ ומחפש את הבן-אדם שנשך את הכלב, אבל במקרה הזה לא היה לזה מקום, ולי, לא כחברת כנסת אלא כאזרח במדינת ישראל, זה הפריע מאוד, ואני חושבת שזה היה לא חינוכי ולא במקום, ועם כל הכבוד לעיתונאי שמצא את ההזדמנות וצילם וערך ראיון, אינני חושבת שזה היה במקום לחזור לתמונות האכזריות והנוראיות האלה שמהוות כתם לכל ההיסטוריה של מדינת ישראל.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת זאב בוים בהערה קצרה.

זאב בוים: רציתי להתייחס לאזכור של חברת הכנסת נאות לגבי הצעת החוק בנוגע לצילום בבית-המשפט.

זאב בוים: אני אציע לחבריי, ואני כך אנהג לפחות, להתנגד ההצעה הזאת, ולו רק משום הניסיון האישי של כל אחד מאתנו, הפוליטיקאים וחברי הכנסת.

זאב בוים: גם השופטים הם בני-אדם, ואם ייכנסו צילומים לתוך בית-המשפט, לפי דעתי, זה יטה את המשפט.

זאב בוים: שופטים כבני-אדם בסופו של דבר במצבים כאלה ואחרים לא יוכלו לעמוד בפני המכשיר הזה, ועלול פשוט להיות עיוות דין בחריצת משפט בישראל.

זאב בוים: לכן, לפי דעתי, אסור לעשות את זה.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת הרב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: כמי שמייצג ציבור שההסתכלות בטלוויזיה אסורה עליו כל הדיון הזה רק מחזק אותי כמה אסור להסתכל בטלוויזיה.

מוסי רז: "המודיע" לא פרסם את הדברים?

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: כי הוא לא יפרסם את המילה טלוויזיה.

איוב קרא: כל טלוויזיה או רק דברים מסוימים?

יעקב ליצמן: כל טלוויזיה.

יעקב ליצמן: אני לא רואה טלוויזיה.

יהודית נאות: בערוצים הפיראטיים גם אפשר לשדר - - -

יעקב ליצמן: אצלנו אומרים, שהטלוויזיה זה שני דברים: זה עושה תל מוויזיה, זה מקלקל את הוויזיה, את הראייה.

איוב קרא: הכול?

יעקב ליצמן: כן, הכול.

יעקב ליצמן: לכן, כל הדיון הזה מחזק את הגישה.

אלון גילון: כן.

אלון גילון: זה לפי החוק.

יעקב ליצמן: אם הכול תלוי בשירות בתי-הסוהר והם אחראים, ולפי מה שכתוב, גם בית-המשפט צריך אישור משירות בתי-הסוהר, אינני מבין למה לתת את האישור הזה להנהלת בתי-המשפט.

יעקב ליצמן: לדעתי, כל אישור ,הן לגבי ראיון והן לגבי צילום, צריך להיות בשירות בתי-הסוהר.

יעקב ליצמן: ואז או שיטפחו להם על השכם או שיגישו נגדם תלונות, אבל לא יעלה על הדעת מה שקורה כאן, שאנחנו נופלים בין הכיסאות.

יעקב ליצמן: מצד אחד, אנחנו אומרים, צילום הוא יכול לאשר אבל לראיון לך למקום אחר.

תמר פול-כהן: אי-אפשר לכפות על השופט לא לאשר.

יעקב ליצמן: אפשר להגיד.

יעקב ליצמן: אם זה נגד החוק, אפשר להגיד.

יעקב ליצמן: עובדה שאת אומרת שהשופט לא יכול לאשר ראיון.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אני קורא כאן : "נמסר כי שופט רשאי לאסור קיום ראיון או לאשר צילום בלבד של האסיר.

יעקב ליצמן: בכל מקרה אין השופט יכול לאשר ראיון ללא אישור ..." אנחנו רוצים להגיד לשופט שלא יאשר.

יעקב ליצמן: בסך הכול השופט הוא גם בן-אדם.

דוד אזולאי: אפשר להחליט שאי-אפשר לקיים ראיונות בין כתלי בית-המשפט.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: אנחנו רוצים למסור את זה לשירות בתי-הסוהר.

תמר פול-כהן: אתם רוצים לקחת אותנו עשר שנים אחורה.

תמר פול-כהן: סוף סוף השופטים מרשים לתקשורת האלקטרונית להיכנס לבית-המשפט.

יעקב ליצמן: עובדה שנכשלתם.

תמר פול-כהן: נכשלנו?

רינה מצליח: אם כבר נתת לי את רשות הדיבור, מילה אחת למה שאמר חבר הכנסת זאב בוים.

רינה מצליח: שני סוהרים עמדו משני צדיו של יגאל עמיר.

דוד אזולאי: לא סוהרים, שוטרים.

דוד אזולאי: בסוף מה שיקרה בוועדת הבדיקה, שה-ש.ג.

דוד אזולאי: ישלם את המחיר.

רינה מצליח: לא, אני רק אומרת שהעיתונאים היו יכולים להניח.

רינה מצליח: תודה על הקרדיט של העיתונות, אבל העיתונות לא מחנכת.

רינה מצליח: אני לא מרגישה שמישהו מינה אותי לחנך את הציבור בארץ.

רינה מצליח: מישהו מינה אותי מכסימום לשקול מה אני חושבת הציבור צריך או לא צריך לדעת ולא הרבה יותר מזה.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: נציג לשכת עורכי הדין, עו"ד שמאל סף, בבקשה.

שמואל סף: קודם כול, לגבי הנוהלים בתוך בתי-המשפט, ואני חושב שאנחנו קצת מנותקים מהמציאות: בפועל נמצאים עיתונאים כי החוק קובע.

שמואל סף: מי שלא כל כך מבין, האסיר הגיע שם להליך משפטי.

שמואל סף: עם כל הכבוד לשב"ס ועם כל הכבוד לכל הטענות פה, הליך משפטי צריך להיות הוגן.

שמואל סף: אם הוא צריך להשתמש בעיתונות, צריך לאפשר לו להשתמש בעיתונות.

שמואל סף: כי אתם שוכחים שהפרקליטות משתמשת בעיתונות אצלה בלשכה.

שמואל סף: האסיר בבית-סוהר, הוא לא יכול להשתמש.

שמואל סף: אז בואו ניתן לו את ההליך ההוגן.

זאב בוים: נקודת המוצא שלך שהוא צריך להשתמש, אבל מאחר שבבית-הסוהר לא נותנים לו אז בכל מקום אחר כן?

סופה לנדבר: הוא רוצה לדבר אז נוציא אותו החוצה.

סופה לנדבר: למה שיישב בבית-סוהר?

סופה לנדבר: על מה הוא מדבר?

דוד אזולאי: הוא מדבר על הנוהלים.

סופה לנדבר: הנוהלים צריכים להיות גם בשביל המקרה הזה.

שמואל סף: רבותיי, אני לא מאחל לאף אחד להיות בבית-המשפט כאשר הפרקליטות הכינה את העיתונות ואת השופט שבועיים קודם בפרסומים מטורפים ואתה מגיע שם והשופט כבר נעול.

שמואל סף: יש בעיה עם זה.

שמואל סף: נותנים לאסיר.

שמואל סף: האסיר בא להליך משפטי, הוא רוצה להוכיח משהו, לומר משהו.

שמואל סף: גם האיש הכי מטורף וגם האיש הכי נורא, צריך לאפשר לו הליך משפטי, והליך משפטי הוגן.

שמואל סף: אחד הדברים זה שפותחים לו את האזיקים בבית-המשפט.

שמואל סף: תגידו למה?

שמואל סף: עובדה, שכשהוא עומד לפני שופט הוא לא צריך להיראות כמו אחד שכבר נידון ושיש עליו X אלא לאפשר לשמוע את דבריו.

שמואל סף: אל תקבל מילה מה שהוא אומר, אבל תאפשר לו לשכנע את המערכת, תאפשר לו לשכנע את השופט.

סופה לנדבר: זה בזמן המשפט.

שמואל סף: גם פה הוא הגיע להליך משפטי.

שמואל סף: הוא לא הגיע לביקור מולדת והוא לא הגיע לטייל שם.

שמואל סף: הוא הגיע להליך משפטי.

סופה לנדבר: אבל זה כבר אחרי כמה שנים.

שמואל סף: זה לא חשוב.

שמואל סף: הוא הגיע להליך משפטי.

דוד אזולאי: עו"ד סף, הבעיה היא שאנחנו מנהלים כרגע את הדיון על זה על רקע יגאל עמיר, וזה נשמע מאוד קיצוני.

דוד אזולאי: יכול להיות שאם היינו מקיימים דיון בכלל על הסוגיה הזאת, הדברים היו מקבלים פרופורציות אחרות לגמרי.

שמואל סף: בשטח לא בכדי בתי-המשפט מאפשרים את המגע עם העיתונאים.

שמואל סף: אל תשכחו שהעיתונאי הוא קודם כול אזרח, ואם הדיון הוא דיון פתוח, הוא ייכנס כמו כל אזרח לעולם והוא רשאי לדבר ולשוחח כל עוד לא יאסרו עליו.

שמואל סף: האיסור צריך להיות מוגדר.

מוסי רז: הכוונה עד שמגיע השופט.

שמואל סף: פה היתה החלטה שיפוטית, רבותיי, אל תתעלמו מזה.

שמואל סף: היתה החלטה שיפוטית וביקשו והוא נתן אפשרות לצלם.

איוב קרא: ברגע שצילמו גם צילמו את הדיבורים.

איוב קרא: הוא יכול לדבר עם החבר שלו, עם אמא שלו, וזה בעצם ראיון.

שמואל סף: אנחנו מתעטפים בדברים לא רציניים.

שמואל סף: המיקרופון הזה יכול לשמוע ממרחק חמישים מטר.

שמואל סף: על מה אתם מדברים?

שמואל סף: אפשר לשמוע אותו גם אם הוא נמצא מחוץ לדלת.

שמואל סף: בואו נפסיק עם זה.

שמואל סף: האלקטרוניקה מאפשרת לעיתונאי גישה לאיש גם כשהוא לא נמצא בקרבתו.

שמואל סף: לכן הנושא של ראיון הוא דבר שהוא פראפראזה.

שמואל סף: ברגע שניתנה רשות לצלם אותו גם ייקלט כל מה שיאמר.

יהודית נאות: מה עם הקטע עד שהשופט נכנס?

שמואל סף: ניתנה רשות מראש, ניתנה רשות אחרת.

שמואל סף: אני חושב שלראיין זה לא נורא.

יהודית נאות: השופט לא נתן רשות להתראיין.

דוד אזולאי: עו"ד שמואל סף העלה פה נושא מאוד חשוב.

דוד אזולאי: כאשר אסיר נמצא בין כתלי בית-המשפט ונעשתה עבודת הכנה של כל המערכות האחרות, איפה הוא יגיד את דברו?

שמואל סף: אני רוצה ללכת למהות, ותסלחו לי, רבותיי חברי הכנסת, אני קצת תמה על מה שקורה כאן.

שמואל סף: החוכמה היא לאפשר לשמוע את מה שמרגיז, לא מה שאנחנו מסכימים לו.

שמואל סף: הדמוקרטיה לא אומרת שנשמע רק מה שנוח לי לשמוע ונוח לראות בטלוויזיה.

שמואל סף: אלא העיקרון הוא שאני אתן - - -

יהודית נאות: בכל הכבוד, אנחנו לא מדברים על חילוקי דעות דמוקרטיים.

יהודית נאות: אתה מדבר על רוצח.

יהודית נאות: על מה אתה מדבר?

יהודית נאות: זה לא חופש הביטוי.

יהודית נאות: האיש הזה הוא הרוצח.

סופה לנדבר: התקשורת עשתה מהרוצח הזה גיבור של המדינה.

דוד אזולאי: אני מבקש לאפשר לנציג לשכת עורכי הדין להציג את דבריו.

שמואל סף: אני לא מסכים עם מילה שהאיש אומר, בוודאי לא עם המעשה והאיש מטורף.

שמואל סף: אבל אני אלחם על זכותו של כל אדם לומר.

שמואל סף: לגבי הצנזורה, תבדקו צנזורה.

שמואל סף: זה משהו אחר.

שמואל סף: אם יש איסור בחוק, תשתמשו באיסור בחוק.

שמואל סף: אם לא, תייצרו איסור בחוק.

שמואל סף: אבל כל עוד העיתונות היא חופשית ויכולה לגלות גם דברים שלא נוח לנו ולא "כיף" לנו לשמוע ולגלות סחי ומיאוס גם במערכות ממשלתיות – הרי תבינו, אם תעצרו פה, איפה תעצרו?

שמואל סף: לא תעצרו בשום מקום.

סופה לנדבר: אתה לא מדבר על המקרה הזה, כי זה על רקע מסוים.

שמואל סף: אני מפנה אותך לכתבות האחרונות שהיו על מספר חברי כנסת, שהיום מתנהלות לגביהם חקירות משטרתיות על הסתה.

שמואל סף: מישהו אמר משהו שאסור לשמוע את מה שהם אמרו?

שמואל סף: אני חושב שמותר לשמוע, למרות שזה מרגיז אולי תשעים אחוז מהאוכלוסייה.

שמואל סף: אז מה?

שמואל סף: למה זה מותר וזה אסור?

שמואל סף: יש אנשים פרטיים שעוסקים בהסתה.

שמואל סף: היה ויכוח כזה?

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: דובר רשות השידור, יובל גור, שהצטרף אלינו יותר מאוחר.

חיים ריבלין: אני רוצה לומר כמה מילים לפני הדובר.

חיים ריבלין: אני רוצה להצטרף למה שאמר נציג לשכת עורכי-הדין.

חיים ריבלין: לבקש אישור מהמשטרה או משירות בתי-הסוהר, לאסיר או לעציר, שרוצה למשל להעלות טענות על כך שהיכו אותו בחקירה או אולי שסוהר היכה אותו, אני יכול להניח ואתם גם יכולים להניח, ששירות בתי-הסוהר והמשטרה לא יתנו לאסיר הזה את האישור לדבר.

יהודית נאות: הוא מופיע בפני שופט, לא אתם שופטים.

חיים ריבלין: ודאי שאנחנו לא שופטים, אבל גם המשטרה היא לא שופטת.

חיים ריבלין: ברגע שהמשטרה במשך עשרים וארבע שעות מלעיטה את כלי התקשורת בחשדות שהעציר הזה חשוד בהם, גם המשטרה איננה שופטת.

יהודית נאות: אולי תעצרו אותו גם על הביטויים האלה.

חיים ריבלין: זו סוגיה עקרונית.

חיים ריבלין: אז בואו לא נפרסם כלום, בואו נפרסם רק ברגע שהאדם הורשע או ברגע שהוא מזוכה.

חיים ריבלין: אבל זה לא המצב כרגע.

חיים ריבלין: המצב כרגע הוא שאנחנו מפרסמים במשך עשרים וארבע שעות את מה שהמשטרה מייחסת לאותו חשוד עד שהוא מובא להארכת מעצר, לכן חובתנו להביא את דבריו של העציר.

יהודית נאות: יש לו עורך-דין שיכול להביא את דבריו.

חיים ריבלין: אנחנו לא מתעסקים בהוראת יגאל עמיר אלא בנושא עקרוני.

דוד אזולאי: האם עורך-הדין לא יכול לעשות את העבודה?

חיים ריבלין: בוודאי שעורך-הדין יכול לעשות את העבודה, אבל לא תמיד עורך-דין בנמצא.

חיים ריבלין: לא תמיד יש לאותו חשוד כסף לשכור לעצמו עורך-דין, ולא תמיד הסניגוריה הציבורית מעמידה לרשותו סניגור ולא תמיד הוא בנמצא.

חיים ריבלין: הייתי כתב משטרה במשך שלוש שנים ונתקלתי בלא מעט עצירים שהובאו לבית-משפט ולא היה שם עורך-דין שיאמר את דבריו של העציר בפני כלי התקשורת.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: נשמע את נציגת האגודה לזכויות האזרח.

רינת קיטאו: העמדה של האגודות לזכויות האזרח היא, שאסירים גם בתוך כתלי בית-הסוהר יכולים לפנות ביוזמתם לאמצעי התקשורת, וניתן לאסור עליהם את הפנייה הזאת רק אם קיים חשש סביר לסיכון ביטחון הציבור ולא מטעמים אחרים.

רינת קיטאו: אני חושבת שכל אסיר, גם כשהוא נמצא בתוך כתלי בית-הסוהר, לא רק כשהוא מגיע לבית-המשפט, יכול לפנות לאמצעי התקשורת.

רינת קיטאו: בית-המשפט העליון עמד על כך שחופש הביטוי נתון גם לאסירים, בפסק-דין גולן, שהובא בהרחבה על-ידי מר שמואלביץ, ולא אחזור עליו.

רינת קיטאו: אני חושבת שיש חשיבות לכך שאסירים כן יוכלו להיות נגישים לכלי התקשורת, יוכלו ליידע את התקשורת על תנאי החיים בכלא.

רינת קיטאו: אם יש עניין ציבורי בדבריהם, מן הראוי שהדברים שלהם לא יושתקו והאסירים לא יבודדו מהעולם החיצון.

דוד אזולאי: אולי נקבל את הגישה של רינה מצליח, שצריכים לעשות את זה בצורה מסודרת על-ידי בקשה ולא בראיון חטוף של כמה דקות.

דוד אזולאי: לאפשר ראיון מסודר, כאשר נשאלות השאלות הנכונות ומביאים לציבור מה שצריך.

דוד אזולאי: ואז נחסוך מעצמנו את אותם מראות שלא היינו רוצים לראות, במיוחד כאשר מדובר בילדים.

יהודית נאות: אני חושבת שהמשטרה צריכה לחקור האם היה בזה הסתה.

דוד אזולאי: בבקשה, דובר רשות השידור.

יובל גור: נקודה אחת שהעלו גם חיים ריבלין וגם נציג לשכת עורכי-הדין היא על זכות הטיעון של העציר כשהוא בא לבית-משפט או בא לטעון משהו בבית-המשפט.

יובל גור: אבל בסופו של דבר, מה ששודר זה לא אם תנאי המחיה של יגאל עמיר בכלא הם מספיק טובים או פחות טובים או שהוא מקבל את זכויותיו, אם יש לו מים או אין לו מים.

יהודית נאות: גם זה.

יהודית נאות: אם הוא קורא מכתבים אחרי חודשיים או אחרי שבועיים.

יובל גור: עיקר הראיון אתו – ושודרו קטעים נרחבים מהראיון – היה על האם הוא מתחרט על הרצח ומדוע הוא רצח את יצחק רבין, והאם היה צריך קודם או מאוחר יותר.

יובל גור: זו הבעיה.

יובל גור: אני מניח שבסופו של דבר השיקול המרכזי של העיתונאים שהיו שם היה שזו הפעם הראשונה שנותנים להם לראיין את יגאל עמיר.

יובל גור: זה היה השיקול, שזו פעם ראשונה, ולא שמעו אותו עד היום.

יובל גור: רק בגלל זה בעצם דחפו לו את המיקרופון, וזה היה גם השיקול העיקרי בעצם לזה ששידרו אותו.

יובל גור: שכחו כאן את השיקולים של האם זה באמת חשוב, האם זה חדש, האם יש כאן דברים שחשוב שהציבור יידע.

איוב קרא: אני מבין מדבריך, ששיקול רייטינג עמד לנגד עיני הערוץ.

יהודית נאות: הוא מייצג את הערוץ שלא שידר.

יובל גור: אני לא חושב שהיו שיקולי רייטינג, למרות שזה שיקול לגיטימי.

יובל גור: גם אצלנו זה שיקול לגיטימי.

יובל גור: אני לא חושב שהשיקולים של שלום כיטל ושל גבי סוקניק בקטע הזה היו שיקולי רייטינג.

יובל גור: יכול להיות שהם באמת חשבו שזה דבר מעניין וחשוב לראות אותו בשידור.

רינה מצליח: באותו ערב ב"מבט" לא שודר.

יובל גור: נדמה לי שבאחד המשדרים ראיתי משפט קצר.

יהודית נאות: בלילה.

מוסי רז: בלילה הם רצו להראות מה הם לא שידרו ב"מבט".

יובל גור: לגבי החשיבות בשמיעת דעות מקוממות או דעות שאנחנו לא מסכימים אותן – לא מדובר פה בוויכוח פוליטי, זה לא שאני שומע את חבר הכנסת של הליכוד ואת חבר הכנסת של העבודה.

יובל גור: מדובר בשמיעת הרוצח והעמדה ההפוכה.

יובל גור: מדובר במתן הזדמנות שווה לאמת ולשקר בסופו של דבר, ואתה לא יכול להגיד בשום זכות הביטוי או זכות הדיבור, שאני נותן זכות שווה לשמוע רוצח ונרצח, אנס ונאנסת.

יובל גור: זאת דעתי האישית.

אלון גילון: יש לי כמה הערות קצרות בעקבות הדברים שנשמעו כאן.

שמואל סף: לפני מאה שנה המציאו אותו.

אלון גילון: אני מוחה על הרמיזות האלה, שהשופטים מושפעים מאמצעי התקשורת, ואינני רוצה להוסיף על זה.

דוד אזולאי: שופטים לא קוראים עיתונים?

אלון גילון: קוראים עיתונים אבל לא ננעלים על כתבות.

דוד אזולאי: כולנו בני-אדם והדם זורם מתחת לציפורניים, ועם כל הכבוד וההערכה לשופטים, הם לא מלאכים, כפי שהתקשורת משפיעה עלינו כבני-אדם.

דוד אזולאי: לא אכנס אתך לוויכוח.

אלון גילון: גם אני לא רוצה להתווכח.

רינה מצליח: למה חוקקו את חוק הסוב-יודיצה?

דוד אזולאי: הדבר הזה חוזר ונשמע לעתים קרובות, אבל בסך הכול השופטים הם לא מלאכים, הם בני-אדם, והם נתונים להשפעה בדיוק כמו כל אדם.

אלון גילון: אני לא נכנס לוויכוח.

אלון גילון: אנחנו בני-אדם ולא מלאכים, ובין זה ובין לקבוע שהתקשורת קובעת לשופט את פסק-הדין עוד לפני שהוא התחיל לשמוע, יש הבדל גדול.

אלון גילון: זה הפירוש של שופט נעול.

אלון גילון: אבל אינני רוצה להיכנס לוויכוח.

אלון גילון: היה ויש עדיין בחוק בתי-המשפט סעיף 71, שעניינו בסוב-יודיצה, שזה דבר שפעם היו שומרים עליו ותמיד היו מקפידים לא לפרסם בעניינים של הליכים שתלויים ועומדים בפני בית-המשפט.

אלון גילון: אנחנו יודעים שהיום כשאנחנו רואים ראיונות, המרואיין אומר, יש סוב-יודיציה אבל, והעיקרון הזה נפרץ לגמרי עם התפתחות הטכנולוגיה.

רינה מצליח: תמיד המחשב נופל.

דוד אזולאי: תמיד יש מי שאשם.

אלון גילון: מישהו אמר פה שעוד פעם ה-ש.ג.

אלון גילון: אשם.

אלון גילון: במקום ה-ש.ג.

אלון גילון: אני נותן לכם את המחב.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: לכבוד לנו שאדוני הופיע כאן.

תמר פול-כהן: אני רוצה להתייחס למה שאמרתם קודם והבהלתם אותי, בעניין מי יחליט לגבי האסירים גם עד שהשופט מגיע.

תמר פול-כהן: עתירות אסירים הן אחוז קטן מהדיונים שמתנהלים בבתי-המשפט.

תמר פול-כהן: מגיעים אלינו אנשים שהם משוחררים אבל למחרת הם יישבו בכלא.

תמר פול-כהן: אז מי אז יקבע אם הם כן יתראיינו או לא יתראיינו?

תמר פול-כהן: יש אנשים שמגיעים מהמשטרה והם לא אסירים.

תמר פול-כהן: הרוב הם אזרחים שמחר הם פושעים אבל היום הם עדיין חפים מפשע.

דוד אזולאי: על אלה עדיין לא חלים הכללים הללו.

חיים שמואלביץ: רציתי להתייחס להיבט שנאמר פה על-ידי חבר הכנסת ליצמן שלא נמצא כרגע, שהקריא התייחסות של הדוברת של הנהלת בתי-המשפט, ואני רוצה לציין שנאמר פה ש"בכל מקרה אין השופט יכול לאשר ראיון ללא אישור שירות בתי-הסוהר".

חיים שמואלביץ: אמנם אנחנו יושבים בפני ועדה, אבל אני אומר כבר מראש, השורה הזאת לא מקובלת על שירות בתי-הסוהר.

חיים שמואלביץ: שירות בתי-הסוהר בוודאי לא מנחה את בית-המשפט מה מותר לו להורות ומה מותר לו להחליט ומה לא.

חיים שמואלביץ: הדבר הזה לא קיים.

חיים שמואלביץ: אני לא נכנס לפרטים כי תהיה ועדה, אבל מה שקרה באולם היה בידיעת בית-המשפט.

חיים שמואלביץ: מעבר לזה לא אוסיף, הדברים ייבחנו על-ידי ועדה, ותהיה החלטה עם נוהלים ברורים לגבי העתיד.

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה להודות לכולכם.

דוד אזולאי: אני חושב שהדיון היה דיון מעניין והאיר איזשהי פינה חשוכה שעד היום לא היתה ידועה לנו.

דוד אזולאי: אני חושב שטוב שהוועדה קיימה על כך דיון.

דוד אזולאי: בוודאי נצטרך לקיים דיון נוסף בעקבות ממצאי ועדת הבדיקה, והוועדה תתייחס לכך עם כל הגורמים הנוגעים בדבר.

דוד אזולאי: הוועדה מברכת על היוזמה להקמת ועדת בדיקה בעקבות הראיון עם הרוצח יגאל עמיר.

דוד אזולאי: הוועדה דורשת מהשב"ס לקבוע נוהלים ואחריות על האסירים במשך שהייתם בבית-המשפט.

דוד אזולאי: הוועדה פונה לשר המשפטים לקיים דיון בעניין תיקון סעיף 70(ב) לחוק בתי-המשפט.