ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 53, 2000-01-18 11:45

דוד אזולאי: הפנים.

דוד אזולאי: במקום לקיים את הדיון – ההסבר הוא לאורחים – במקום לקיים את הדיון בוועדה, החלטתי שאת הדיון נקיים בשטח, כדי שאנחנו, חברי הכנסת, לא רק נקיים דיון, אלא גם נראה על מה אנחנו דנים.

דוד אזולאי: לכן, היות שהנושא עלה כהצעה דחופה לסדר היום על ידי מספר חברי כנסת, שחלקם נוכחים כאן, אני קודם כל אאפשר להם לדבר, על פי הנוהל, ולאחר מכן נאפשר לשאר חברי הוועדה.

דוד אזולאי: אני גם מבקש מהתושבים שנמצאים כאן, כולל נציגי העירייה, מאגף ההנדסה, מאגף הרווחה, שירצו להתבטא, אני אאפשר להם.

דוד אזולאי: יש לי בקשה אחת מכולם.

דוד אזולאי: אנא מכם, הזמן קצר והמלאכה מרובה.

דוד אזולאי: תשתדלו להיות ענייניים וקצרים.

דוד אזולאי: רבותיי.

דוד אזולאי: אני, ברשות

דוד אזולאי: כם אפתח את הדיון, לאחר ההקדמה.

דוד אזולאי: אני כל פעם אומר את זה, וצר לי להגיד את זה גם היום.

דוד אזולאי: הוועדה שלנו מסיירת הרבה, וכל פעם אני חושב שאנחנו כבר יודעים הכל.

דוד אזולאי: אבל, לצערי הרב, מתברר שאנחנו חיים במדינת ישראל הקטנה, ואיננו יודעים הכל.

דוד אזולאי: לרגע היה נדמה לי, כשהסתובבתי כאן בתוך השכונה, כשסיירנו בלוד, ברמלה, בטייבה, ובעוד כמה ישובים אחרים, אז לרגע - שאלתי חברי כנסת, צבטתי את עצמי כדי להיות בטוח שאני אכן נמצא בתל אביב ולא במקום אחר, באיזה מחנה פליטים או בעזה, ששם באמת המצב הוא-

דוד אזולאי: מכובדים ויותר טובים מאשר בדברים הללו.

דוד אזולאי: אני מבקש שנמקד את הדיון, ואני מבקש את זה גם מחברי הכנסת.

דוד אזולאי: הדיון היום הוא בעיקר על השיטפונות.

דוד אזולאי: כרגע לא נעסוק בכל מכלול הבעיה של הפינויים, שהיא בעיה בפני עצמה.

דוד אזולאי: נעסוק בה לא בדיון פה, אלא בזה נעסוק כשנקיים דיון בוועדה.

דוד אזולאי: אני חייב בדברי הפתיחה שלי למחות מחאה חריפה על כך שראש עירית תל אביב-יפו, מר רון חולדאי, לא מצא לנכון להשתתף איתנו כאן בדיון היום.

דוד אזולאי: אני חושב שזה זילזול בתושבים, זילזול בחברי הוועדה ובוועדת הכנסת.

דוד אזולאי: אני רוצה להצהיר כאן.

דוד אזולאי: הוא ידע על הדיון הזה עוד לפני כשבוע ימים, ואני חושב שטוב היה עושה ראש העיר, לו היה מתפנה היום מכל עיסוקיו ומשתתף עימנו היום בדיון והיה יושב כאן, מול התושבים, מסתכל להם בעיניים ושומע את טענותיהם.

דוד אזולאי: אני חושב שזה לא ראוי, לא מכובד, מה שראש עיריית תל אביב עשה.

דוד אזולאי: לגבי המצב בכלל, אני חייב להגיד.

דוד אזולאי: אינני רוצה לזלזל חלילה במה ששמענו כאן מסמנכ"ל העירייה, מר שלום אלקיים, שבדרך קיבלנו דיווח ממנו.

דוד אזולאי: אני מניח שהעירייה עשתה מאמצים, השתדלה לפעול למען התושבים.

דוד אזולאי: אני בטוח שלא די בזה, זה לא נותן את כל הפתרונות, אבל, אדוני, סמנכ"ל העירייה מר שלום אלקיים, לפחות על פי התרשמותנו, ויתקנו אותי חבריי, חברי הכנסת - על פי התרשמותנו, אנשים – גם אם טיפלתם ונתתם עזרה ראשונה בכך שפיניתם את התושבים, הבאתם אותם לבתי מלון, לא מהטובים אבל, בוא נגיד, יש אילוצים של הדקה ה90-, שהייתם צריכים להתמודד איתם, ואני מבין את זה, אבל, מצד שני אני שומע כאן טענות קשות מצד התושבים על כך, שאנשים לא קיבלו – גם אם היו צריכים לקבל את הפיצוי שלהם – שלחו אותם, אמרו להם תתקנו, תשלמו ואחר כך אנחנו נחזיר לכם.

דוד אזולאי: או שיש פה, לפניי, טופס ששלחו אנשים לאיזה שהוא מקום שמחלקים שם, זה נקרא: "מרכז לביגוד יד שניה".

דוד אזולאי: שלחו לשם אנשים.

דוד אזולאי: אני חושב שזו פגיעה בכבודם של אנשים, שגם ככה נפגעו, ומה עושים?

דוד אזולאי: שולחים אותם למקום שיילכו ויקבלו ביגוד מיד שניה.

דוד אזולאי: אני חושב שאין צורך להוסיף כאב על מכאוב שקיים אצל התושבים הללו.

דוד אזולאי: דבר נוסף שגיליתי, ואני מבקש את התייחסותך לכך, אדוני סמנכ"ל העירייה.

דוד אזולאי: אחד הדברים שראיתי פה, קבלת מכתב ויתור על ידי איזו גברת, שנתבקשה לחתום על איזה שהוא מכתב ויתור, שהיא מוותרת על יציאה מן המלון, ושלא תתמוך במאבק השכונתי.

דוד אזולאי: המכתב נמצא פה בידי, וניסו להחתים אותה על כך.

דוד אזולאי: אני חושב שזאת איננה דרך עבודה נאותה, להפעיל כאן מסע לחצים על אנשים שנמצאים במצוקה.

דוד אזולאי: אני חושב שהדברים הללו מן הראוי שלא ייעשו.

דוד אזולאי: אני, ברשותכם, רוצה לגשת לדיון.

דוד אזולאי: חייב לתת קודם כל למגישי ההצעה, הצעה דחופה לסדר היום שהייתה במליאה, לתת להם קודם כל להתבטא.

דוד אזולאי: קודם כל, אני אקריא את שמות חברי הכנסת שהעלו את ההצעה; גם אם אינם פה, ודאי מגיע להם שנזכיר אותם: לימור ליבנת, תמר גוז'נסקי, האשם מחמיד, יוסף פריצקי, עזמי בשארה, רחמים מלול, מיכאל נודלמן, אלי בן מנחם, נחום לנגנטל וענת מאור.

דוד אזולאי: כל אלה חברי הכנסת שהעלו הצעה דחופה לסדר היום בעניין הזה.

דוד אזולאי: אני אתחיל לפי סדר מגישי ההצעה.

דוד אזולאי: אני מבקש את יוסף פריצקי.

דוד אזולאי: בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: כאן הרבה מאד רגשות של כעס וזעם והתמרמרות, וזו תולדה של שנים.

יוסף יצחק פריצקי: יש לי הצעה, בואו נעזוב את זה.

יוסף יצחק פריצקי: לא זה עכשיו מה שיקדם את העניין.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו צריכים לדאוג – אמרתי לך את זה אדוני היושב ראש – לדבר אחד.

יוסף יצחק פריצקי: לעשות כמיטב יכולתנו, שאם יירדו - ואנחנו מקווים שיירדו שוב גשמים בישראל ובטח בתל אביב – דבר כזה לא יקרה.

יוסף יצחק פריצקי: לא ללכת לתקן את מחדלי העבר ולא את מחדלי ההיסטוריה.

יוסף יצחק פריצקי: איננו יכולים לעשות את זה.

יוסף יצחק פריצקי: אי אפשר לעשות את זה.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו צריכים לדאוג לכך, שהאנשים האלה לא יקומו רטובים מחר בבוקר.

יוסף יצחק פריצקי: זו החובה שלנו כבני אדם.

יוסף יצחק פריצקי: עכשיו אני מבין שלעיריית תל-אביב, או בוא נאמר ככה, אדוני הסמנכ"ל, אני צריך את תשומת לבך כאן.

יוסף יצחק פריצקי: אני מאד מקווה שלעיריית תל אביב יש תכנית חירום, או תכנית כמו שתיארת אותה, כזו שאפשר לטפל כאן מייד בתשתית ניקוז, קודם כל.

יוסף יצחק פריצקי: בעלות כזו או בעלות אחרת.

יוסף יצחק פריצקי: אם אתה צריך עזרה של הוועדה בעלויות, אם אתה רוצה שנלך לוועדת הכספים, אם אתה רוצה שנלך לשר האוצר, אני אומר לך, אני מדבר כאן, למרות שלא שאלתי, כמעט בשם כולם, נפעיל לחץ.

יוסף יצחק פריצקי: אבל קודם כל צריך לטפל כך במצב שהאנשים האלה יידעו שכשהם הולכים לישון, הם קמים בבוקר יבשים.

יוסף יצחק פריצקי: זה מין דבר אלמנטרי שמגיע לכל אדם.

יוסף יצחק פריצקי: הם צריכים ללכת לישון – ולקום יבשים.

יוסף יצחק פריצקי: כמו שאמר יושב ראש העבודה ובצדק, בואו לא נתעסק, לא בפינוי ולא במה שזה עולה ולא במצב השכונה.

יוסף יצחק פריצקי: אלה נושאים כבדים.

יוסף יצחק פריצקי: צריך להתעסק בהם.

יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה להבטיח כאן דבר אחד מהישיבה הזו, מההצעה הזו.

יוסף יצחק פריצקי: שיש תוכנית ברורה עם לוח זמנים, שבסופה אנחנו יכולים לבוא, להסתכל לאנשים האלה בעיניים ולומר, רבותיי, אתם תישנו בבית ותקומו, וגם אם תהיה פה סופה, אתם תקומו יבשים.

יוסף יצחק פריצקי: זה מה שאני רוצה שיהיה כאן.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

אלי בן-מנחם: דקות יותר?

אלי בן-מנחם: זה נושא מאד חשוב.

אלי בן-מנחם: מנותקת מתל אביב במשך הרבה מאד שנים.

אלי בן-מנחם: בכלל במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: התושבים שגרים פה הם אנשים שהביאו אותם לפה עם קום המדינה, בסוף שנת 1949.

אלי בן-מנחם: קוראים לשכונה הזו שכונת הארגזים, כי בהתחלה היא הייתה נראית כמו ארגזים ששם גרו אנשים.

אלי בן-מנחם: שירותים במרחקים, בחוץ וכולי.

אלי בן-מנחם: יש פה תושבים שהם כבר דור שני ושלישי, שנולדו פה.

אלי בן-מנחם: השכונה הזו מבחינת מיקום טופוגראפי, נמצאת במקום עמוק.

אלי בן-מנחם: יש פה נחל איילון, שכאשר הוא מתמלא במים, השכונה הייתה נמוכה יותר, וכאשר מערכות הביוב היו מגיעות לתוך הוואדי, זה פעל הפוך.

אלי בן-מנחם: מהוואדי כל המים זרמו לתוך הבתים של האנשים.

אלי בן-מנחם: הגיע לכאן ראש הממשלה בתחילת 1993, יצחק רבין זכרונו לברכה.

אלי בן-מנחם: הוא קרא למקום חאן-יונס, ג'בליה, היו על זה כותרות גדולות בעיתונים.

אלי בן-מנחם: כשהוא ראה, הוא הזדעזע.

אלי בן-מנחם: ואז הוא לחץ על מינהל מקרקעי ישראל, על העירייה, על כל הגופים, לבנות פה תוכנית פינוי ובינוי ושיכירו בשכונה הזו.

אלי בן-מנחם: עד אז, אפילו גם היום בקושי היו מפנים להם זבל ולא היו נכנסים לפה.

אלי בן-מנחם: העירייה, המערכות, הם כאילו חיו לא על כדור הארץ.

אלי בן-מנחם: על פלנטה אחרת.

אלי בן-מנחם: יש פה תושבים זכאים, נטו זכאים.

אלי בן-מנחם: בני דור שני, בני דור שלישי, כי הם נולדו וחיו פה וסבלו פה חמישים שנה.

אלי בן-מנחם: אלו לא אנשים, כמו שמנסים לתאר, כאילו כולם באו מבחוץ ומנסים למשוך פה כספים כאלה או אחרים.

אלי בן-מנחם: בשיטפונות, לדעתי, אני ראיתי את העירייה עכשיו עושה שם קווים של מערכות ביוב.

אלי בן-מנחם: אני פונה לאלקיים, גם בשקע שנמצא פה – ואמרו לי תושבים – במקום שגרה משפחת זיוה שרעבי וכל האחרים, אתם יודעים על היכן שאני מדבר, זה המקום הכי עמוק פה בשכונה.

אלי בן-מנחם: גם לשם צריך לעשות מערכות תיעול – החוצה.

אלי בן-מנחם: המערכות שאתם עושים, אתם שכחתם את הקטע הזה או שאני טועה.

אלי בן-מנחם: אך הם טענו: תשלמו את החלק הזה.

אלי בן-מנחם: התוכנית היא תוכנית שעלתה בדמים.

אלי בן-מנחם: אינני יודע אם כולם יודעים, אני אישית פה נאבקתי מול קבוצה קטנה של תושבים, שרצו שרק הם יקבעו פה, ואני אמרתי, בכל מכרז יהיו התושבים בפנים כחלק.

אלי בן-מנחם: כי בעבר, תושבי השכונות היו הפריירים והקורבנות של קבלנים.

אלי בן-מנחם: היו באים ובונים וזורקים את התושבים לכלבים.

אלי בן-מנחם: במכרז כתוב במפורש, כל יזם שייכנס, הוא צריך אישור של רוב התושבים שגרים.

אלי בן-מנחם: אדם שירצה לגור פה, והולכים לבנות פה שכונה יפה – אני הייתי מעורב בתוכנית.

אלי בן-מנחם: רצו לבנות פה 4 קומות, אני אמרתי לעשות פה שמונה עשרה קומות, עם חניונים והכל, כדי שזה יהיה פנינה של דרום תל אביב ולא סלאם חדש, כמו שכונת נווה אליעזר.

אלי בן-מנחם: עכשיו, תוכנית יש.

אלי בן-מנחם: צריך להגביה את השכונה ב2- מטרים תשתיות, כי השכונה נמצאת במקום נמוך בתל אביב וליד נחל מאד סוער, כשיש גשמים.

אלי בן-מנחם: מה שקורה, שהמדינה עשתה את זה עם פיצוי גבוה מאד ליזם.

אלי בן-מנחם: המדינה מפצה את היזם על הגבהת התשתיות ב2- מטרים.

אלי בן-מנחם: אז זה היה בשנת 1994, בערך של כמעט 100 מיליוני שקלים פיצוי ליזם שייכנס, כי יצטרך להעלות פה את הכל גבוה.

אלי בן-מנחם: נכנס לפה יזם.

אלי בן-מנחם: אני לא יודע מה קרה, הוא עזב.

אלי בן-מנחם: אני אומר את זה בשיא העדינות.

אלי בן-מנחם: יש היום יזם חדש שזכה בתוכנית.

אלי בן-מנחם: אני שמעתי מהתושבים שהוא כבר נמצא פה.

אלי בן-מנחם: עכשיו, אי אפשר שייכנס פה יזם בשביל להתעשר.

אלי בן-מנחם: הבעיה קודם כל, וזה מה שאמרתי אז לוועד - והם רבו איתי.

אלי בן-מנחם: כמו שאמרתי אז.

אלי בן-מנחם: זאת פעם ראשונה בהיסטוריה, שבתוכנית מיתאר התושבים קובעים, והם בעלי משקל גדול מאד.

אלי בן-מנחם: ואני גם אומר לך כיושב ראש ועדת הפנים של הכנסת, צריך לדאוג שכל אדם שייכנס לפה, שלא יפגע באדם אחר, כי אנשים פה אכלו מרורים הרבה מאד שנים.

אלי בן-מנחם: אז הוא צריך לפנות עוד עשר, עוד עשרים משפחות, אז הוא יפנה.

אלי בן-מנחם: כי יש זכאים.

אלי בן-מנחם: אבל על פי תנאים, גם בכפר שלם, משפחה שבאה לפה, או שגדלה בכפר שלם, קורה שהבן מתחתן, הילד גדל.

אלי בן-מנחם: אמות-המידה קובעות גם גיל, חתונה, נישואין וכל הדברים האלה.

אלי בן-מנחם: אז הזכאים, נגיד אם היו מאתיים, יכול להיות שזה עכשיו 230 איש או 250 איש.

אלי בן-מנחם: על זה לא צריכים להסתכל, כי המשפחה מתרחבת.

אלי בן-מנחם: על פי אמות-המידה, גם להם מגיע פיצוי.

אלי בן-מנחם: אז לא הגיע להם, היום כן מגיע, כי הם בינתיים התחתנו, ויש להם ילדים.

אלי בן-מנחם: אז בחלק הזה אנחנו צריכים אולי גם להיפגש עם היזם.

אלי בן-מנחם: לבדוק היטב מה הוא עושה.

אלי בן-מנחם: צריך לעבוד עם התושבים פה בשיתוף פעולה.

אלי בן-מנחם: אני הצעתי לתושבים כמה פעמים.

אלי בן-מנחם: אמרתי שיבחרו ועד דמוקרטי.

אלי בן-מנחם: התושבים "אכלו פה מספיק קש".

אלי בן-מנחם: כדי לתמצת, היושב ראש, עוד שני משפטים.

אלי בן-מנחם: אנשים פה באים בטענות גדולות לעיריית תל אביב.

אלי בן-מנחם: אני לא חסיד של עיריית תל אביב, אני איני יודע אם אתם יודעים.

אלי בן-מנחם: אתה יודע, מר אברהם הירשזון, אני רוצה להיות אובייקטיבי.

אלי בן-מנחם: מה שקשור לעירייה, ואני מתכוון גם לראש העיר וגם לסמנכ"ל ולכולם, העירייה הייתה צריכה לדאוג שיהיו פה תעלות ניקוז במצב הקיים, לפני שפינו.

אלי בן-מנחם: שלא יהיה מצב שאדם פה יהיה בתוך שלולית מים ובוץ.

אלי בן-מנחם: הדבר השני, אני הודעתי מעל במת הכנסת, ותראה את זה בפרוטוקול.

אלי בן-מנחם: הודעתי שכמו שיש ניזקי טבע לחקלאים, לכל מיני גופים אחרים – נזקים שבאים משמיים, גם פה התושבים צריכים לאהוב שיורד גשם, כמו שרוב המדינה רוצה, ושלא יפחדו כשיראו גשם.

אלי בן-מנחם: גשם זה ברכה.

אלי בן-מנחם: אזי צריך לדאוג שהאנשים האלה שפה ניזוקו ורכושם ניזוק – לא גרים פה מיליונרים – מקררים, מכונות כביסה, כל מיני כלי חשמל, שזה כל הכסף שלהם.

אלי בן-מנחם: הם פועלים, שכירים וכו'.

אלי בן-מנחם: העירייה לא פיצתה.

אלי בן-מנחם: אין לה אפשרות.

אלי בן-מנחם: אנחנו יכולים.

אלי בן-מנחם: לנו יש הכוח בוועדת הפנים בכנסת לדאוג שתהיה קרן מיוחדת, וזה לא בשמיים, אין מדובר פה במיליונים.

אלי בן-מנחם: קרן שתפצה את האנשים האלה במקרה כזה, באופן קבוע.

אלי בן-מנחם: כשיש מצב כזה, האיש יודע שאוטומטית יש לו, כמו שהיה לנפגעי הסקאדים, כשנפלו פה הסקאדים, ומשרד האוצר ואחרים טיפלו בזה ואנשים קיבלו פיצוי – להכיר בזה כאסון טבע ולפצות מיידית אנשים ושלא יהיו מסכנים ושיחתימו אותם על כל מיני מכתבי התחייבות.

אלי בן-מנחם: עושים מהם עכברים, כדי שיקבלו איזה מאה שקלים.

אלי בן-מנחם: זו בושה וחרפה, אתה צודק, וצריך למצוא להם את הפתרונות שהם ירגישו טוב.

אלי בן-מנחם: שירגישו שהם חלק מהמדינה הזו, ולא ירגישו שכל הזמן הם מנותקים מאיתנו.

דוד אזולאי: התושבות שביקשה ממני רשות דיבור, גברת לבנה שרעבי.

דוד אזולאי: בבקשה.

דוד אזולאי: אנחנו נשתדל מדי פעם לתת לתושבים, לחברי מועצת העיר וגם לחברי הכנסת.

דוד אזולאי: רק, בבקשה, "להיות קצרים".

דוד אזולאי: להגיד לנו הרבה.

דוד אזולאי: האמיני לי שמה שראינו שווה הרבה דיבורים.

לבנה שרעבי: קצת יותר בטחון שבאמת, אולי יזוזו פה דברים.

לבנה שרעבי: אנחנו מדברים פה על עניין של שלושים שנה.

לבנה שרעבי: התקופה האחרונה זה כבר מ92-.

לבנה שרעבי: היו פה שיטפונות.

לבנה שרעבי: אנשים נהרסו להם הבתים.

לבנה שרעבי: עכשיו זה קרה שוב.

לבנה שרעבי: אני אומרת שזו רשלנות פושעת.

לבנה שרעבי: קרה לנו אסון.

לבנה שרעבי: אולי אנשים פה אינם מודעים למה שקרה פה.

לבנה שרעבי: זה אסון, רק לא בנפש.

לבנה שרעבי: אני רוצה שכל אחד, שידמיין לעצמו את הבית שלו מוצף מעל חצי מטר מים.

לבנה שרעבי: זהו.

לבנה שרעבי: לא פחות.

לבנה שרעבי: עכשיו, יש לנו בעיה.

לבנה שרעבי: אני לא יכולה להרחיב מפאת הזמן, ויש פה הרבה אנשים שרוצים לדבר.

לבנה שרעבי: יש לנו פה בעיה, ואנחנו רוצים את עזרתכם פה.

לבנה שרעבי: אנחנו רוצים שאנשים יפוצו ויקבלו את כל נזקי הרכוש שלהם.

לבנה שרעבי: בכסף.

לבנה שרעבי: אנשים שילמו.

לבנה שרעבי: ההורים שלי, בגיל 70, אינם יכולים לרכוש שום דבר.

לבנה שרעבי: הלך להם כל הבית.

לבנה שרעבי: יש פה גם אנשים שמפחדים לדבר.

לבנה שרעבי: כי יש פה בעיה בקשר לכל נושא הרווחה, עם העובדות הסוציאליות.

לבנה שרעבי: יש פה ניגוד אינטרסים.

לבנה שרעבי: עובדות סוציאליות מקבלות שכר מהעירייה.

לבנה שרעבי: הן אינן יכולות לשרת אותנו.

לבנה שרעבי: עובדת סוציאלית צריכה לדאוג למשפחות.

לבנה שרעבי: עכשיו הן במילכוד – הן אינן יכולות, גם אם משהו לא בסדר עם העירייה, לפנות נגד העירייה.

דוד אזולאי: שתדעי.

דוד אזולאי: עובדת סוציאלית תפקידה לטפל בבעיות.

דוד אזולאי: האם יש לך טענות?

דוד אזולאי: בואי תגידי לי, תפרטי.

דוד אזולאי: יושבת פה גברת מהמחלקה הסוציאלית של עיריית תל אביב.

דוד אזולאי: בואי נשמע אותם.

דוד אזולאי: נשמע אותך קודם.

לבנה שרעבי: לנו בעיות שהעובדות הסוציאליות אינן מתפקדות.

לבנה שרעבי: זה אומר שהן לא ממלאות את התפקיד שלשמו הן למדו והן צריכות לבצע.

לבנה שרעבי: אני אתן את הדוגמה.

לבנה שרעבי: יש אישה, אני אתן ספציפית, בגלל שהנושא הזה כל כך עלה.

לבנה שרעבי: יש אישה שהיא חסרת בטחון והיא גם פוחדת לדבר, גם עכשיו ברגעים אלה.

לבנה שרעבי: וזאת בושה.

לבנה שרעבי: בשנת 2000 שבן אדם יפחד לדבר.

לבנה שרעבי: הפחידו אותו, הפחידו שייקחו לו את הילדים, וזה דבר חמור מאד.

לבנה שרעבי: תעזוב את בית המלון, ייקחו לה את הילדים.

לבנה שרעבי: וזו אישה שעד רגע זה מפחדת לדבר.

לבנה שרעבי: אולי מציגה מצב אחד, אבל זה יכול להיות בהרבה מקומות.

לבנה שרעבי: אינני רוצה לדבר בשמה, אני רוצה שהיא תגיד.

לבנה שרעבי: שהיא רוצה.

לבנה שרעבי: אביבה בבקשה.

דוד אזולאי: לצלם, לא רמקול ולא שום דבר.

דוד אזולאי: כולל כתבי הרדיו.

דוד אזולאי: בבקשה מכם.

דוד אזולאי: גברת אביבה וענונו, אני רוצה שתדברי, תרגישי נוח.

דוד אזולאי: לא צריך רמקול.

דוד אזולאי: אני מבקש.

דוד אזולאי: תרגישי נוח.

דוד אזולאי: יש פה די חברי כנסת שיגנו עליך ושידאגו לך.

דוד אזולאי: תרגישי בטוח, תגידי בצורה חופשית, את כל מה שאת רוצה להגיד.

דוד אזולאי: בבקשה, אביבה.

אביבה וענונו: במקום הזה.

אביבה וענונו: פה ישב חנוך שטרן, והגענו להסכם שנראה לי אז בסדר.

אביבה וענונו: ההסכם נעשה כשעתיים לפני זה, כשאני דיברתי עם עובדת סוציאלית די בכירה, בלשכת הרווחה, שפשוט נתנה לי הרגשה שאני אימא מזניחה, בגלל שאני חיה עם בית בלי גאז, מנורה אחת, בשני חדרים וחצי.

אביבה וענונו: היא אמרה לי שאם אני חיה בתנאים כאלה, סימן שאני אימא מזניחה וצריך לקחת לי את הילדים.

אביבה וענונו: אחרי ששמעתי דברים כאלה, הרגשתי ממש סערת רגשות.

אביבה וענונו: אני לא ידעתי מה לעשות, אז חתמתי.

אביבה וענונו: כי חשבתי שאם אני אחתום, אז לא ייקחו לי את הילדים.

אביבה וענונו: ילדים שאני גידלתי במשך שלוש שנים, למה לקחת לי את הילדים בגלל שאין לי גאז?

אביבה וענונו: כי למה אין לי גאז?

אביבה וענונו: כי פשוט לא הייתה לי היכולת הכספית לעשות גאז.

אביבה וענונו: אני פניתי לפני שנה, ללשכת הרווחה, לפקידת אינטק.

אביבה וענונו: היא כתבה את כל הפרטים שלי.

אביבה וענונו: התחננתי לביקור בית.

אביבה וענונו: שתראה איך אני חיה, בתנאים כאלה, בלי גאז, עם מנורה אחת והקירות מתמוטטים, והיא לא רצתה.

אביבה וענונו: לא רצתה לעשות ביקור בית.

אביבה וענונו: אז לא הייתה לי ברירה, אז תפסתי את הרגליים והלכתי.

אביבה וענונו: וחייתי ככה בתמיכת ההורים.

אביבה וענונו: ולא די שבמקום להגן עליי, ועוד היא אומרת לי, מי שתמך בך בחצי שנה האחרונה, שימשיך לתמוך בך.

אביבה וענונו: אם זה ההורים שלך, אם זה האחיות שלך.

אביבה וענונו: אין לך מה לעשות פה.

אביבה וענונו: ואם את לא רוצה לפתוח תיק אצלי, זה סימן של רשלנות, אז שוב ניקח לך את הילדים.

אביבה וענונו: פעמיים היא אמרה את זה, ואני פשוט מרגישה, אני תרמתי למדינה, שנתיים וחצי צבא, לומדת ולומדת, ולא די שאני גם לומדת, היא אומרת לי, למה את לומדת?

אביבה וענונו: לכי לעבוד במטפלות-בית, לכי לעבוד עם קשישים, ולא ללמוד.

אביבה וענונו: אבל, אם אני, בתור תושבת שכונה, שרוצה להתקדם, רוצה ללמוד.

אביבה וענונו: למדתי באוניברסיטה, עכשיו אני לומדת במכללה.

אביבה וענונו: ועוד באים ואומרים לי, לא.

אביבה וענונו: אל תלמדי?

אביבה וענונו: מה זה צריך להיות?

אביבה וענונו: במקום לעודד אותי ללמוד.

אביבה וענונו: קשה לי.

אביבה וענונו: אם חד הורית.

אביבה וענונו: עם שני ילדים.

אביבה וענונו: אני לא חד הורית מוכרת בחוק, כי אני לא גרושה או משהו, אבל אני פרודה.

אביבה וענונו: בגלל שאני פרודה, אזי גם אין לי הזכויות שמגיעות לאישה גרושה.

אביבה וענונו: בגלל שאני גם אישה חלשה.

אלי בן-מנחם: תביאי, בחוק יש, ואז יש לך זכויות.

אביבה וענונו: במשחק נגדי.

אביבה וענונו: כי הם יודעים שמה שמחזיק אותי בחיים אלו הילדים ואלו הלימודים.

אביבה וענונו: הילדים, ייקחו לי את הלימודים, אז מה אני אעשה?

אביבה וענונו: זאת לא צורה.

אביבה וענונו: במקום לתמוך בי.

לבנה שרעבי: מילים, תרשה לי.

לבנה שרעבי: באמת.

לבנה שרעבי: אני רוצה להגיד פה דבר אחד.

לבנה שרעבי: אתם תיקחו את עצמכם, כל אחד ילך לעיסוקו עם כל הכבוד.

לבנה שרעבי: אבל, פה אנחנו נהיה בקשר עם העובדות הסוציאליות שהיום אנחנו אומרות שהן לא מתפקדות.

לבנה שרעבי: יהיה פה "חיסול חשבונות".

דוד אזולאי: בבקשה ותשמעי היטב היטב מה שאני אומר לך.

דוד אזולאי: אני פונה כאן לכל התושבים.

דוד אזולאי: יושבים פה חברי כנסת, ופה אין הבדל קואליציה-אופוזיציה.

דוד אזולאי: כולנו עם התושבים, ואני מרשה לעצמי להגיד את זה בשם כל חברי הכנסת ועל דעת כולם; ואני אומר לכם, ואני מבקש מכם, פגישה ולו הקלה ביותר מצד העובדים הסוציאליים ומצד מנגנון העירייה.

דוד אזולאי: אני מודיע לכם, אני בכל אופן מתחייב אישית, להופיע כאן ולטפל באופן אישי בבעיות הללו.

דוד אזולאי: אני לא אתן שבמדינת ישראל של שנות ה2000- יאיימו על משפחות שדורשות את המגיע להן.

דוד אזולאי: אני מבקש את נציגי הרווחה, בבקשה.

דוד אזולאי: אינך מדייקת.

דוד אזולאי: הגברת כאן אמרה דברים שיצאו מן הלב ונכנסו אל הלב.

דוד אזולאי: אנשי ציבור ששומעים דבר כזה, גם אנחנו עשויים בשר ודם.

דוד אזולאי: אנחנו אמנם נמצאים באיזו שהיא חממה, אבל כואב לנו לשמוע את הדברים הללו.

דוד אזולאי: וזאת עלילת שווא.

דוד אזולאי: אני לא מקבל את זה.

דורית אלטשולר: שמתחילת האירוע, ההצפות, ואני גם אתייחס למקרה הספציפי.

דורית אלטשולר: זה מאד כואב לי שהעניינים התפרשו על ידה כך, ונבדוק את העניין הזה, ונמצאת פה גם העובדת הבכירה שניהלה איתה את הדיאלוג, כך שאפשר לעשות את הבירור הזה כאן, למרות שזה אולי לא המקום.

דורית אלטשולר: אני רוצה להגיד, בגדול, את הקונספציה שלנו.

דורית אלטשולר: העובדים הסוציאליים קיבלו את התפקיד הזה כדי לעבוד עם אנשים ולעזור להם.

דורית אלטשולר: זה התפקיד של העובד הסוציאלי.

דורית אלטשולר: להיות איתו.

דורית אלטשולר: לתמוך בו.

דורית אלטשולר: היה לי נעים מאד להסתובב כאן היום בשכונה, למרות טענות התושבים ולקבל משוב כאן מהאנשים ותודה על היחס ועל הטיפול של העובדים הסוציאליים.

דורית אלטשולר: וזה היה לאורך כל הסיור, והיו פה גם אנשים ששמעו את זה יחד איתי.

דורית אלטשולר: דבר שני, מרגע שהתחילו השיטפונות, נפתח מרכז השהייה בבית ברבור, זה מרכז תרבות, נוער וספורט שנמצא פה, בשכונה.

דורית אלטשולר: העובדים הסוציאליים היו במתנ"ס הזה – כולל אני, מנהלת המחלקה כאן – מפתיחת המקום ועד הרגע שהאנשים התפנו, במטרה לעזור ולתמוך, ובאמת המצב שהאנשים פה מתארים – הכל אמת.

דורית אלטשולר: מצב קשה ביותר.

דורית אלטשולר: אנשים נפגעו.

דורית אלטשולר: אנשים נפגעו פיסית, ויש לזה השפעה נפשית, והיו צריכים את התמיכה של העובדים הסוציאליים, ואכן היו חמישה עובדים סוציאליים 48 שעות במקום, בהנחייתי.

דורית אלטשולר: אנשים שנמצאים פה גם ראו ועשו את מה שעשו .

דורית אלטשולר: אינני אומרת שהכל "דפק".

דורית אלטשולר: היו בעיות.

דורית אלטשולר: זה נכון.

דורית אלטשולר: זה היה מצב משברי.

דורית אלטשולר: אבל, לפחות דבר אחד, ונמצאים פה אנשים שראו את הדברים בעיניים.

דורית אלטשולר: העובדים הסוציאליים, מהרגע ששמענו שיש שיטפונות וידענו שיש קשישים בודדים, שיש אמהות חד הוריות, שיש ילדים, נכנסו לבתים, למים, בגובה מטר, עם הבגדים, הוצאנו קשישים שחשבנו שהם במצבים מסוכנים, העברנו ששה קשישים לגבעת השלושה, שזה בית אבות ששייך לעיריית תל אביב, וניסינו לעשות את הטיפול המרבי שיכולנו לעשות, עם כל הלב והנשמה, בלי שינה.

דורית אלטשולר: ללא שינה באותו לילה.

דורית אלטשולר: במקביל, אחרי 48 שעות של פתיחת מרכז השהייה בבית ברבור, שזה המתנ"ס, פותחים מרכז קליטה במלון אמבסדור וגם שם נמצאים עובדים סוציאליים.

דורית אלטשולר: עכשיו, המטרה היא, שבמהלך השהיה של האנשים במקום, ינהלו את הדיאלוג עם העירייה, על ידי מטה עירוני שנפתח כאן, כדי לפתור את הבעיות ולהגיע לתוצאות.

דורית אלטשולר: אני יכולה להבטיח לכם, שכל העובדים שנמצאים פה, באחריות מלאה, ואני אישית – ואני מוכנה להעיד על זה בכל בית משפט ובכל פורום – עברתי אתמול, משבע בבוקר, משפחה משפחה ועקבתי אחרי הטיפול, ואני שמה את ידי שהטיפול נעשה מכל הלב והנשמה.

דורית אלטשולר: אני יודעת ואני חיה את המצוקה של האנשים.

דורית אלטשולר: לבנה אמרה נכון, אנחנו רוצים להיות איתם, אנחנו רוצים לאחוז אותם, אנחנו רוצים שיהיה להם הכי טוב, ואנחנו לפעמים סופגים אולי טעויות, אולי דברים אחרים של גופים אחרים, של מרכיבים אחרים, מה שקשור בתשתיות, בדברים כאלה, אבל בשביל זה אנחנו כאן, ואנחנו נספוג את זה, וזה בסדר.

דורית אלטשולר: לגבי הבעיה הספציפית של הדוברת, הגברת אביבה וענונו, אני רוצה לדייק בפרטים – ואת הדיאלוג הספציפי הזה אנחנו גם ננתח ונבדוק – ביום חמישי , סליחה, שבת, אני קיבלתי טלפון מהמלון.

דורית אלטשולר: הייתה שם עובדת סוציאלית במלון, דרך אגב, כל השבת הייתה עובדת סוציאלית, שצילצלה ואמרה לי שיש בעיה עם איזה שהיא אישה, שבאה עם הילדים ויש לה בעיה.

דורית אלטשולר: הבית רטוב והיא איננה יכולה להיכנס.

דורית אלטשולר: אני ביקשתי שיפנו למוקד העירוני של העירייה ושייגש אדם מומחה ויראה את הדברים בעיניים.

דורית אלטשולר: ניגש מהנדס מהעירייה, מאגף ההנדסה, וההמלצה וחוות הדעת שאני קיבלתי היא שמה שקורה בבית אינו קורה בגלל ההצפות אלא בגלל בעיה בקומה השניה של שכנה.

דורית אלטשולר: אי לכך היא איננה זכאית להיכנס למקום.

דורית אלטשולר: זאת הייתה ההמלצה שלי בחזרה למקום.

דורית אלטשולר: אין לה הרבה, ונושא הילדים ונעשתה כאן ערבוביה – הילדים, המבנה, איני יודעת מה.

דורית אלטשולר: מקבלים תשובה.

דורית אלטשולר: יש פה חבר כנסת שמכיר אותי 20 שנה, והוא יודע איך נעשית העבודה במחלקת הרווחה בעיריית תל אביב.

הערה: בעבודה.

דורית אלטשולר: שעות אנחנו מתייצבים לטובת התושבים.

דורית אלטשולר: לא יום, לא לילה.

דורית אלטשולר: זאת האמנה שחתמנו עליה כשקיבלנו תעודת עובד סוציאלי.

דורית אלטשולר: ולא משנה.

דורית אלטשולר: וזה בעיניי כמו אמנת הרופאים.

דורית אלטשולר: בדיוק אותו דבר.

דורית אלטשולר: אם אדע שילד במצוקה או זקן, או קשיש, לא חשוב.

דורית אלטשולר: שתיים בלילה, שלוש בלילה, אני אלך, ואני אשלח את העובדים שלי.

דורית אלטשולר: ואני אומרת את זה באחריות מלאה, ויש פה אנשים שמכירים אותי.

דורית אלטשולר: עכשיו אני רוצה לחזור לנושא הזה של הגברת אביבה וענונו ולא לברוח ממנו.

דורית אלטשולר: צר לי שזה מתפרש ככה.

דורית אלטשולר: אם הדברים התפרשו או לא נאמרו בצורה נכונה, אנחנו נתנצל ואנחנו נבקש סליחה, כי גם אנחנו בני אדם, איך שאמרת, בשר ודם, וגם אנחנו עושים טעויות; וגם אנחנו העובדים הסוציאליים בעיריית תל אביב, ואני אומרת לך באחריות, שמיום רביעי שעבר, כל משאבינו זה לטובת שכונות עזרא, הארגזים והתקווה, לעזור לאנשים האלה.

דורית אלטשולר: אני אומרת לך את זה באחריות מלאה.

דורית אלטשולר: אני מסרתי עכשיו שעות נוספות של העובדים הסוציאליים, כדי להעביר את זה למשרד העבודה והרווחה, ויש קבלות על מה שאני אומרת.

דורית אלטשולר: וזה לא בגלל שמישהו מחייב אותנו.

דורית אלטשולר: זוהי המחויבות המקצועית שלנו לאנשים האלה.

דורית אלטשולר: עכשיו לגברת אביבה וענונו.

דורית אלטשולר: איפה גברת וענונו?

דורית אלטשולר: נמצאת פה גברת גבי שטיינברג, שהיא פשוט האדם שהיה שם במקום.

דורית אלטשולר: אזי אני ברשות

דורית אלטשולר: כם אעביר את הדיבור לגבי, רק כדי למצות את העניין.

דורית אלטשולר: תודה.

אלי בן-מנחם: הורית, פרודה.

אלי בן-מנחם: יש לה זכויות, ואתם יכולים לעזור לה בזה.

דוד אזולאי: אל תיכנסי לפרטים.

דוד אזולאי: אני מניח שהפרטים ייבדקו בלישכה אחר כך.

גבי שטיינברג: בילדים – אני לא אדבר עליהם; ולא רק לגבי הגברת אביבה וענונו; גם לגבי אנשים אחרים.

גבי שטיינברג: יש דברים שגם אני, יש לי שבועה להימנע מלהגיד אותם, אלא בצו של בית משפט.

גבי שטיינברג: את גברת אביבה וענונו היכרתי ביום רביעי, במרכז הפייס.

גבי שטיינברג: אנשים שרצו לארח מפונים בביתם והמלצנו עליה עם שני הילדים, כי חשבנו שטוב שהיא תישן בבית ולא שם.

גבי שטיינברג: היא ישנה אצל אישיות מאד ידועה.

גבי שטיינברג: למחרת בבוקר, אני עם מנהל השכונה ומהנדסים, עשינו סיור בבתים של המפונים שהיו בבית ברבור.

גבי שטיינברג: הייתי בבית שלה.

גבי שטיינברג: פגשתי אותה על כיסא ברחוב בן חסד.

גבי שטיינברג: אמרתי לה, אביבה, גם אם לא היה נשטף הבית שלך, הייתי קונה מיטה לך ומיטה לילדים.

גבי שטיינברג: באותו יום אמרתי את זה לחנוך שטרן.

גבי שטיינברג: אמרתי לו, אפילו אין טעם לשלוח שמאי, כי אין ריהוט בבית.

גבי שטיינברג: האישה ממש חסרת כל.

גבי שטיינברג: חנוך שטרן אישר לי את המיטות לה ולילדים ובנוסף, ארון בגדים.

גבי שטיינברג: קבענו איתה שביום ראשון בשעה שלוש יבואו לנקות.

גבי שטיינברג: באו לנקות לה את הבית, אמרו לה, נחכה כמה ימים שיתייבש הקיר, וגם נצבע לך אותו.

גבי שטיינברג: לקראת סוף השבוע הזה, היא הגיעה לכאן וישבה עם חנוך, קיבלה הפניות לחנויות, לרכוש הכל חדש.

גבי שטיינברג: באותו יום, דרך אגב, כבר הרגשתי שגברת אביבה וענונו כועסת, אז אמרתי, שילך השמאי, כי הוא מצלם את הבתים.

גבי שטיינברג: שלא יגידו אחר כך, היה זה והיה זה והיה זה.

גבי שטיינברג: אמרנו לה, כיצד גרת בבית הזה ללא מקרר, ללא כיריים.

גבי שטיינברג: הלכה איתה סומכת שלנו הביתה, להיות בניקוי, בלי נורה.

גבי שטיינברג: אמרה, לא היה לי.

גבי שטיינברג: אכן, האישה שישבה פה איתה, הסומכת, התפלאה.

גבי שטיינברג: היא אמרה לה, אפילו סבון באמבטיה אין.

גבי שטיינברג: רואים שלא גרו בבית.

גבי שטיינברג: אמרה, גברת, ארזתי הכל.

גבי שטיינברג: בסדר.

גבי שטיינברג: הגברת אביבה וענונו קיבלה על ידי ועל ידי ועד השכונה מילגה ללימודיה.

גבי שטיינברג: כשאני זיהיתי את זה, נזכרתי שבוועדת מלגות נאמר לנו שהיא ננטשה על ידי בעלה והיא חיה אצל הוריה.

גבי שטיינברג: ניסיתי לבדוק איתה את הנושא – הכחישה.

גבי שטיינברג: אמרה, גרה בבית.

גבי שטיינברג: חזרה למר חנוך שטרן.

גבי שטיינברג: ישבה.

גבי שטיינברג: אמרה, גם מכונת הכביסה התקלקלה – אושר לה, בנוסף למיטות ולארון, מכונת כביסה חדשה ו700- ש"ח לרכישת ציוד ראשוני.

גבי שטיינברג: מכונת כביסה, כפי שקונים בלשכת הרווחה בתקציבים שהמשרד נותן לנו.

גבי שטיינברג: מכונות מחודשות, עם תעודת אחריות ל6- חדשים.

גבי שטיינברג: אם היא רצתה משהו אחר, היא יכלה להגיד את זה למר חנוך שטרן.

גבי שטיינברג: פלוס ביגוד, פלוס הפניה למלב"י.

גבי שטיינברג: ואני רוצה לתקן אותך.

גבי שטיינברג: מלב"י אמנם זה לציוד יד שניה, אבל כל התרומות שהתקבלו בעקבות השיטפונות הופנו לחנות הזו, ולשם הופנו האנשים.

הערה: הציוד הוא חדש?

הערה: יש איזה שהוא מעקב?

הערה: הייתה הכוונה.

גבי שטיינברג: טרנינגים ותנורי חימום ועוד איזה ציוד ביתי חדש.

גבי שטיינברג: מי שמגיע עם הפתק שכתוב "מפונה הצפות" – מקבל את החדש.

גבי שטיינברג: לעיתים, בתשלום מזערי.

גבי שטיינברג: נאמר לה, שכשתגיע הביתה, היא תקבל גם שמיכה וגם כסף לרכישת ציוד.

גבי שטיינברג: הגברת אביבה וענונו הגיעה ללישכה.

גבי שטיינברג: קיבלה אותה ראש צוות כדי לפתוח לה תיק, כדי לעזור לה; ואז היא אמרה, אני בעצם רוצה שתחליפו לי את הבית.

גבי שטיינברג: הוסבר לה מה לעשות, הבית הוא שלה ושל בעלה.

גבי שטיינברג: אנחנו לא הגוף להחליף.

גבי שטיינברג: להיכנס לבדוק, את החד- הוריות, מזונות היא חייבת לבקש, וכן הלאה.

גבי שטיינברג: ואז היא אמרה, היא לא רוצה.

גבי שטיינברג: שאני לא אכריח אותה.

דוד אזולאי: מבקש את אחד מנציגי מועצת העיר.

דוד אזולאי: מי רוצה לדבר?

דוד אזולאי: מר דורון לוי, בבקשה.

דורון לוי: כחבר מועצת העיר, רוצה להצטרף לעניין שהעליתם, העניין של גברת אביבה וענונו.

דוד אזולאי: היריעה בעניין הזה.

דוד אזולאי: שמענו את הגברת אביבה וענונו, שמענו תגובות, ונפעל אחר כך.

דוד אזולאי: עזוב.

דוד אזולאי: הצדדים.

דוד אזולאי: אנחנו נמשיך את הטיפול.

דורון לוי: אני אעשה את מה שאני יכול לעשות.

דורון לוי: בעניין של המרכז הקהילתי.

דורון לוי: נאמר לנו מהעירייה שהמפונים עברו למרכז קהילתי.

דורון לוי: אני הייתי אתמול בפגישה עם התושבים, במלון אמבסדור, והעניין של המרכז הקהילתי, היו שם כל מיני מחדלים.

דורון לוי: אני חושב, ושלא נצטרך את זה להבא; גם אם מפנים אנשים מאזור שיטפונות למרכז קהילתי, צריך שגם במרכז הקהילתי אנשים לא ייפגעו כתוצאה מהגשם שיורד.

דורון לוי: צריכה לקחת תינוק, לשטוף אותו, אבל היא הייתה צריכה לצאת החוצה כדי לשטוף אותו, כי השירותים עצמם במרכז הקהילתי אינם נמצאים בפנים.

דורון לוי: אז אין די בכך שלקחו אותה מהשיטפונות למרכז הקהילתי, היא הייתה צריכה לצאת מהמרכז, בגשם סוחף, עם תינוק, וגם להירטב, עם תינוק בן 6 חודשים.

דורון לוי: כולנו יודעים לאילו מחלות הוא נתון במזג אוויר כזה.

דורון לוי: אז להבא, שלא נצטרך, גם צריך לדאוג בנקודה הזו, שאם הם עוברים למרכז כלשהו לשעות מסויימות, שהמרכז הזה ייתן את המענה לכל דבר, ושלא יצטרכו עוד פעם לעבור את אותו התהליך שעברו בשיטפונות.

דורון לוי: אני אומר עוד פעם , אמרתי את זה ליושב הראש, דוד אזולאי, יש פה בעיה שנגרמה לא רק מהשיטפונות האלה.

דורון לוי: יש פה עניין שנמשך כמה שנים.

דורון לוי: עלה פה הנושא של פינוי ובינוי, שביקשת לא להעלותו.

דורון לוי: בסדר, גם אם יודעים שפינוי ובינוי לוקח זמן, אבל כרגע, מיידית מה אנחנו עושים?

דורון לוי: צריך לטפל בנושא הזה.

דורון לוי: לא ייתכן שיחכו – מישהו יבוא ויבטיח, עוד 3 שנים פינוי ובינוי.

דורון לוי: לפינוי ובינוי, זה לא צריך להפריע למהלך הסידור של התשתיות פה באזור.

אלי בן-מנחם: תלחץ שזה יהיה.

דורון לוי: אנחנו לא צריכים להיות תלויים בנושא פינוי ובינוי.

דורון לוי: אנחנו צריכים לתת מענה לתושבים כרגע.

דורון לוי: לא להיתלות בדברים שיקרו להבא.

דורון לוי: כרגע צריך להשקיע – נשקיע.

דוד אזולאי: שמך?

גל מזרחי: אחד האנשים הראשונים שהגיעו הנה לשכונה.

גל מזרחי: יש לי שני ילדים.

גל מזרחי: בשיטפונות האחרונים נכנסו המים לבית של אימא שלי.

גל מזרחי: יש לה ארון מטבח מסיבית, אז אני אומר לשמאי שהארון ספג מים, עוד שבוע שבועיים זה יתנפח והלך כל הארון.

גל מזרחי: הוא אומר, כשיתנפח – תבוא אלי.

גל מזרחי: אתה מבין איזו תשובה?

גל מזרחי: הוא אומר, פה לא מחלקים מתנות.

גל מזרחי: תפעיל את ההיגיון ותבין על איזה פיצוי הם מדברים.

גל מזרחי: הקיר, הייתה לנו גומה גדולה של מים , כל הקיר ירד למטה בגלל גובה של מים.

גל מזרחי: אני אומר לו על הקיר, הוא אומר לי, זה לא מהשיטפונות.

גל מזרחי: איך אפשר להסביר דבר כזה?

שלמה פתאל: פה נאומים ברמת אינטליגנציה גבוהה ביותר.

שלמה פתאל: לעצמך שבאה אישה כזאת, מסכנה.

שלמה פתאל: אני נחשב פה ל"עבדאי" מבחינת דיבור.

שלמה פתאל: הגברת שטיינברג "בלעה אותי בלי מלח".

שלמה פתאל: היופי ששמענו פה, בלע אותי בלי מלח.

שלמה פתאל: שמענו פה דברים יפים.

דוד אזולאי: אני מבקש.

שלמה פתאל: שחווינו אותם.

שלמה פתאל: בן אדם יכול להימרח, להתמוסס מהדיבור שלה.

שלמה פתאל: מה אתה מדבר?

שלמה פתאל: אתה יודע מה השוני בין מה ששמענו לבין הגישה באופן ספציפי לשטח?

שלמה פתאל: אנחנו מסכנים באופן אישי, עם העובדים הסוציאליים קודם כל.

שלמה פתאל: זה לא רק שאנחנו סובלים באופן כללי במשך 50 שנה, יש לנו גם, לא נעים להגיד את המילה הקשה, אבל זה משהו שלא רק שאיננו עוזר, גם הייתי אומר, כמעט עויין.

שלמה פתאל: זה בקשר לעובדים הסוציאליים.

שלמה פתאל: עכשיו בגדול, בכללי, של כל השכונות, בלי דברים ספציפיים, הרב אזולאי עזר לנו להביא ראיה של הזלזול של ראש העיר חולדאי.

שלמה פתאל: למילה זלזול הייתי מוסיף את המילה "פושע".

שלמה פתאל: למשרד מסויים – קורעים אותי בשניה.

שלמה פתאל: אז בגדול, כבוד הרב עזר לנו להביא ראיה נגד ראש העיר, ואני באמת שמח שהזכרת את זה, איך שראש עיר מזלזל בשכונה בת 50 שנה.

שלמה פתאל: במשך 50 שנה, לא רק ראש העיר הזה, כל ראשי העירייה, לא רק שהם לא עשו, זה היה בשבילם גם משאבים להכנסות.

דני מונדני: אבמסדור.

דני מונדני: אחד הנציגים.

דני מונדני: אני, כעקרון, מדבר על יהודים וערבים כאחת.

דני מונדני: ביפו ובכל האזורים.

דני מונדני: זה לא משנה.

דני מונדני: אנחנו סובלים.

דני מונדני: דרום, זה מתייחס לתל אביב-יפו, זה לא משנה כרגע.

דני מונדני: העניין פה, "הקוסמטיקה".

דני מונדני: אני אגע בשני נושאים: "הקוסמטיקה" של העירייה מדי שנה בשנה.

דני מונדני: יש עניין שמביאים תורמים מחוץ לארץ, בלי כל קשר לתקציב שהעירייה מקבלת מהממשלה.

דני מונדני: יש עניין להרבה דברים, וחוץ מזה שהארנונה מוסיפה לכל המערכת הזאת.

דני מונדני: העניין של כל שנה שיטפון מחדש או מערכת ביוב שעולה כל הזמן – הגיע הזמן לשים לזה סוף, במיוחד בשנות 2000, שלא נקרא לזה מעברות 2000.

דני מונדני: אני בקשתי במיוחד, בישיבה שהייתה עם המנכ"ל, להפסיק את התשלומים לניקיונות ולקבלנים – אני קורא לזה "זבלני משנה" – חבל על כל אגורה שהעירייה הולכת להוציא על כל ה"קשקוש" הזה.

דני מונדני: אני קורא לזה "קשקוש".

דני מונדני: אקרא לזה השקעה, אז אנחנו מדברים על חפירות בשביל להכניס צנרת, דברים שאנחנו יכולים אפילו ללכת, לא לזחול בהם.

דני מונדני: זה דבר אחד.

דני מונדני: אם מדברים על תעלות ניקוז וביוב כמו שצריך.

דני מונדני: זה דבר ראשון.

דני מונדני: אז הקוסמטיקה הזאת צריכה להיפסק אחת ולתמיד.

דני מונדני: לטפל בתשתיות ובכל מה שקשור לזה בצורה יסודית.

דני מונדני: יסודית ביותר, ככה שחמישה עשר או עשרים אלף תושבים, שנמצאים רק בדרום, לא כולל יפו והשכונות האלה, שמדובר על עשרות אלפי תושבים, שסובלים מדי שנה.

דני מונדני: אז החברה שגרים שם למעלה בצפון, בסדר, אז קרה להם מקרה אחד.

דני מונדני: פה מדובר על ארבעה – חמישה מקרים מ87-.

דני מונדני: אז לענייני הקוסמטיקה של העירייה וכל הבבל"ת הזה שמציעים פה למפונים, הגיע הזמן להפסיק עם זה.

דני מונדני: של הכספים ושכל ה"קבלני-חרטא" האלה, ואני מצטער שאני מתבטא ככה, כי זה כבר כואב פה ואינני מצפה שהילד שלי פה יהיה דור שלישי לדבר המכוער הזה.

דני מונדני: זה כבר דור שלישי שנפגע בקטע הזה, ואני נפגע טילים, ועד היום אין לי בית.

דני מונדני: יש פה מישהו שמכיר את הבעיות שלי באופן אישי.

דני מונדני: שניים בעצם.

הערה: על ידי הסקאדים בשכונת התקווה.

אלי בן-מנחם: כבר הדור של הילד – הוא דני מונדני – שזה עוד פעם.

אלי בן-מנחם: נפגעים כל הזמן.

דני מונדני: עשרות משפחות פה, אוכלים את הדבר הזה ופוגעים בבריאות שלהם.

דני מונדני: בשביל זה מזמינים פסיכולוגים?

דני מונדני: אני לא צריך פסיכולוג לילד שלי.

דני מונדני: אל תשקיעו בשטויות האלה.

דני מונדני: תשקיעו במה שצריך.

דני מונדני: הגיע הזמן להעמיד את העירייה הזאת במקומה, וצודק מר פטל, שהתחלפו בעשור הזה שלושה ראשי עיר, עשרות מנכ"לים ועוזרים וכל מיני כאלה שאוכלים את כל המשכורות שלהם בכיף.

דני מונדני: ואני לא מזלזל בשום משכורת.

דני מונדני: כל אחד מכובד בפני עצמו.

דני מונדני: קבל את המשכורת, תעשה מה שאתה צריך.

דני מונדני: תעשה מה שאתה צריך, זה דבר ראשון.

דני מונדני: אף אחד לא ממנה פה שום נציג בשביל שיחמם כסא, אני מצטער להגיד את זה.

דני מונדני: אינני אומר את זה לאף אחד שפה, בשולחן.

דני מונדני: אני מכוון את זה במיוחד לעיריית תל אביב.

דני מונדני: זה דבר ראשון.

דני מונדני: להפסיק את הקוסמטיקה, לטפל טיפול יסודי בכל השכונות.

דני מונדני: ביהודים, בערבים כאחד.

דני מונדני: כי אני מזדהה פה, במקרה, בצוות שלי, יש גם ערבים.

דני מונדני: דבר שני לעניין של גב' גבי שטיינברג.

דני מונדני: לא פלא שלא אחד ולא שניים ולא שלושה ולא ארבעה, מדובר על עשרות.

דני מונדני: עשרות אם לא מאות אנשים שמתלוננים דווקא על האישה המכובדת הזאת.

דני מונדני: לא מזמן, היא עלתה בתפקיד.

דני מונדני: אני מצטער להגיד, בשם רבים, שהגברת הנכבדה הזאת, ואני כיבדתי אותה – כרגע אני מצטער להגיד שאינני מכבד אותה – היא עשתה משהו מכוער.

דוד אזולאי: לשמוע כאן פרטים ובירורים.

דוד אזולאי: זה לא תפקידנו.

דוד אזולאי: בבקשה, תסכם את הדברים.

דני מונדני: מאה.

דני מונדני: אני מצפה לשמוע את אחת המשפחות שמפונות.

דני מונדני: הגברת הזאת איננה יכולה לנהל את הדרום.

דני מונדני: ואני במקרה שלה מתכוון ללכת למשטרה, על הסתה.

דני מונדני: אני פונה, ויש לי שניים שלושה עדים ועדה אחת, אמינה, זאת אשתי.

דני מונדני: הילדים שלו, וזה לא קשור לעניין.

דני מונדני: העניין הוא פשוט מאד.

דני מונדני: הגברת הנכבדה הלכה לאשתי לשעבר,

דני מונדני: לה, את רוצה לקבל מה שאת רוצה, אין בעיה.

דני מונדני: בואי נלך למשטרה, נפתח נגד בעלך תיק על אלימות.

דני מונדני: נפתח נגדו תיק על אלימות, ונשלח אותך לנעמ"ת, לנשים מוכות וכל מיני דברים כאלה.

דני מונדני: אדוני, אני בחיים, ואני נשבע בראש של הילד הזה.

דני מונדני: אסור להישבע בילדים ואסור להישבע בכלל, אבל הנה אני נשבע.

דני מונדני: בחיים, ציפורן, ציפורן לא נגעה בשום בחורה, במיוחד שמדובר על אשתי ועל אימא של הילדים שלי.

דני מונדני: ללכת להעליל עלי עלילות כאלה, גברת גבי, שום דבר לא יכפר על זה, ובכל מקרה אני ניגש למשטרה עם התלונה הזאת.

דני מונדני: אני רוצה לסכם עכשיו, לעניין שלנו.

דני מונדני: אני מבקש מכבוד הרב ומכל חברי הכנסת, ועוד פעם אני מדבר בשם כל תושבי השכונות האלה, הדרומיות, רבותיי, תפצו במה שצריך לפצות את התושבים, אבל, בלי כל קשר לזה, תשימו סוף למחדלים האלה.

דני מונדני: שימו סוף למחדלים – חבל על כל אגורה.

דוד אזולאי: מבין השורות; ואתם עושים עבודה יפה, ואת זה אף אחד לא ייקח לכם.

דוד אזולאי: (צעקות).

דוד אזולאי: הדיון התנהל.

דוד אזולאי: כל אחד קיבל רשות הדיבור.

דוד אזולאי: אני מבין שלך כואב וגם לדורית כואב וגם לגבי כואב.

דוד אזולאי: לכולם כואב.

דוד אזולאי: גם לנו כואב כששומעים את הדברים האלה.

דוד אזולאי: אבל, שתבינו, אין לנו הכלים כרגע, אין לנו האפשרות להיכנס לעובי הקורה ולפתור את הבעיות.

דוד אזולאי: שמענו.

דוד אזולאי: נתייחס לדברים בהמשך.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: בזה נגמר הוויכוח.

דוד אזולאי: יש רשות דיבור למר אברהם הירשזון ואני מבקש לא להפריע.

דוד אזולאי: אני מבקש, קצת איפוק מכולנו.

דוד אזולאי: מר אברהם הירשזון, בבקשה.

אברהם הירשזון: הכנות, התלבטתי אם לבוא לסיור הזה או לא, משום שאם חברי הכנסת באים, ולאחר מכן לא יוצא שום דבר וכל אחד מאיתנו חוזר לבית החם שלו, אז התיסכול בקרב התושבים הוא רק יותר גדול ולא יותר קטן.

אברהם הירשזון: אני מצטרף לדעתו של ראש הוועדה, וחושב שעם כל הכבוד שיש לי גם לפקידי העירייה שנמצאים פה ומשתדלים לעשות כמיטב יכולתם וגם לחברי מועצת העיר; ראש העיר היה צריך להיות בדיון הזה, כדי שנוכל לסכם דברים.

אברהם הירשזון: הוא לא היה צריך להתחמק מהדיון.

אברהם הירשזון: עכשיו יש לי שאלה אחת לעירייה והצעה אחת ליושב ראש הוועדה; ואני מציע שלא ניכנס לנושא הרווחה בשלב הזה, כי אין לנו פה הכלים לבדוק ולמדוד את זה.

אברהם הירשזון: הלילה תהיה סופה, כפי שהחזאים אומרים.

אברהם הירשזון: אינני רואה את תעלות הניקוז, אינני רואה צוותים של העירייה שמטפלים בתעלות ניקוז כדי לנקז את מי הגשמים שיהיו פה בלילה, אינני רואה צוותים שמטפלים בגיזום העצים שישנם פה, וחלק מהם יקרסו בלילה, אינני רואה את תיקון חוטי החשמל, שראיתי בסיור מוקדם שעשיתי וחלק מהם רופפים, אינני רואה צוותים שמטפלים בגגות הרעועים מאד; ואני מבקש לדעת, לכן, מהעירייה, כיצד אתם מתכוננים הלילה לטפל בנושא, כי צפויה לנו סערה.

אברהם הירשזון: והדבר השני, אדוני יושב ראש הוועדה, אם אנחנו רוצים לעשות את מלאכתנו.

אברהם הירשזון: ואנחנו חברי כנסת, בסך הכל, אנחנו לא ממשלה.

אברהם הירשזון: אני מציע שהוועדה הזאת – ומאחר שהוועדה הזאת מחר צריכה לטפל גם בנושאים אחרים – תקים את הזרוע שיש לנו, וזאת ועדת חקירה פרלמנטרית, כדי שתמשיך ותתעסק במה שקורה בשכונות האלה בדרום תל אביב, כי מה שקורה בהן זה כתם על החברה הישראלית, והיא איננה יכולה להמשיך לחיות עם זה.

אברהם הירשזון: אם תעשה את הדברים האלה, לפחות הסיור שלנו לא יהיה לחינם.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

אברהם הירשזון: טיבי רוצה לדבר.

אחמד טיבי: חושב שהדיון שיזם היו"ר דוד אזולאי הוא דיון חשוב והביקור כאן בשטח הוא -

דוד אזולאי: את הדיון יזמו חברי הכנסת.

אחמד טיבי: גלש לתחומים שהם לא תחום עיסוקה של הוועדה הזאת.

אחמד טיבי: למרות הכאב היומיומי שפוגשת כל משפחה, והמצוקה היא אמיתית, ושמענו דוגמאות אנושיות מאד כואבות.

אחמד טיבי: הבעיה היא התשתית.

אחמד טיבי: יש בעיה נוספת, ידידי, שתמיד באזור הזה במדינת ישראל, מדינת ישראל תמיד מופתעת שבדצמבר יש חורף.

אחמד טיבי: תמיד מופתעים.

אחמד טיבי: בדצמבר יש חורף, ואז יש הפתעה.

אחמד טיבי: והפתעה גוררת אסונות.

אחמד טיבי: והאסון שמתרחש כאן הוא לא אסון טבע.

אחמד טיבי: 120 מילימטרים שיורדים באזור תל אביב, זה הרבה, אבל זה לא אסון טבע.

אחמד טיבי: זה לא אמור, אוטומטית, אדוני היושב ראש, להביא למחזות האלה, קורעי הלב שראינו פה.

אחמד טיבי: בריכה של מטר.

אחמד טיבי: אלה שכונות מצוקה שאין בהן הרבה בריכות, ולכן יכול להיות שמישהו חשב שככה אפשר לייצר בריכות.

אחמד טיבי: אבל, כדי שנהיה רציניים, אני אומר שבכל פעם שמישהו אומר, "הופתענו" – צריך להכות לו על היד, או על הפה.

אחמד טיבי: אי אפשר כל הזמן להיות מופתעים.

אחמד טיבי: ב92- היה כאן שיטפון.

אחמד טיבי: גם כאן היה שיטפון.

אחמד טיבי: ואמרו שאו-טו-טו נתקן את המצב.

אחמד טיבי: מאז הם מתקנים.

אחמד טיבי: לכן, אינני יודע, כל הזמן אומרים להם, אל תופתעו.

אחמד טיבי: אולי צריך לחוקק חוק, שבדצמבר, באזור תל אביב אסור להיות מופתע.

אחמד טיבי: ומי שמופתע – בדצמבר באזור תל אביב – ייענש.

אחמד טיבי: המצב הוא כל כך אבסורדי.

אחמד טיבי: למה אני כל כך כעסתי?

אחמד טיבי: כי הוא כל כך אבסורדי.

אחמד טיבי: כי זה כואב, זה מקומם, זה זועק לשמים.

אחמד טיבי: אני מצטרף לדעת כל קודמי, על זה שראש העיר ומנכ"ל העירייה לא מצאו לנכון, עם כל הכבוד לסמנכ"ל ולאנשי מחלקת הרווחה, לא מצאו לנכון להגיע לסיור הזה ולשמוע אותנו, את התושבים, וללוות את התושבים.

אחמד טיבי: במקומות אחרים, הצטרפו אנשים בעלי תפקידים בכירים.

אחמד טיבי: שתיים – אנחנו היינו ערים היום להצגת בעיות קשות של כמה משפחות.

אחמד טיבי: אגב, אני מאמין לסבל האישי של כל מי שדיבר כאן.

אחמד טיבי: אבל אנחנו היינו גם עדים למשפט שדה שהתנהל נגד עובדים סוציאליים.

אחמד טיבי: אני, כחבר כנסת, איני יכול לתת יד לזה.

אחמד טיבי: אני חושב שעובדים סוציאליים בכל הארץ – אני לא רוצה לדבר על מקרה ספציפי, דני – עושים עבודתם נאמנה.

אחמד טיבי: מדובר במיגזר מסור, שמגיעות לו רק תודות.

אחמד טיבי: צריך עובדים סוציאליים.

אחמד טיבי: עכשיו, אתה יכול לומר שיש מקרה אחד או שניים שיש חריגה או אי חריגה.

אחמד טיבי: היה כאן משפט שדה.

אחמד טיבי: יש גם במה שנאמר כאן, והיושב ראש היתרה וחזר על זה – שיש פרטים שגם הם אסור להם למסור.

אחמד טיבי: וגם אתם לא רוצים שהם ימסרו.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב ראש, המחדל הוא שבתשתית, מערכת הביוב וניקוז מי הגשמים מחוברים ביחד באזורים האלה; ולפעמים, יותר מפעם אחת, הביוב צף ונכנס לתוך הבתים.

אחמד טיבי: זו הבעיה, ולכן כל הכוחות צריכים להיות מאוחדים.

אחמד טיבי: דרך אגב, אני רוצה לומר לכם.

אחמד טיבי: אם מישהו יגיד לכם – הביקור הזה יפתור לכם את הבעיות או העונה הזאת, הבעיות שלכם ייפתרו – אין הוא אומר אמת.

אחמד טיבי: גם העונה לא ייפתרו הבעיות שלכם.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: התשתית לא נפתרה, ולא מצאו פתרונות לתשתית.

אחמד טיבי: על כן, צריך למצוא פתרון לבעיות התשתית.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

גדעון עזרא: ויש לי מספר מסקנות.

גדעון עזרא: אני אומר את הדברים האלה עכשיו, ואני מקווה שאהיה באותה דעה גם אחרי שאתרחק מהביקור הזה, בעוד שבוע-שבועיים.

גדעון עזרא: החורף הוא חורף בכל הארץ.

גדעון עזרא: אני מדבר עכשיו על כל הארץ.

גדעון עזרא: לפי דעתי, משרד הפנים חייב לחייב כל רשות מקומית, אחרי חורף, לעשות דיון על התשתיות שלא תפקדו כהלכה, ומתחילת האביב ועד החורף הבא לטפל בנושא הזה.

גדעון עזרא: הדבר השני, אסונות טבע יש מסוגים שונים.

גדעון עזרא: זה פעם שריפה, פעם מים וכולי.

גדעון עזרא: אנחנו יודעים בנושאי ביטחון.

גדעון עזרא: נושאי ביטחון מטופלים כראוי.

גדעון עזרא: אני מדבר על נזקים.

גדעון עזרא: צריך שתהיה פקודת מיבצע לכל רשות מקומית, במקרה של אסון טבע – מה עושים מאלף עד תו.

גדעון עזרא: והיום, כשישנו האסון הזה – לוקחים את פקודת המיבצע הזו -

גדעון עזרא: הפנים.

גדעון עזרא: יש פה נציג של משרד הפנים.

גדעון עזרא: שתהייה תוכנית מגירה, שבמקרה של אסון טבע מסוג זה או אחר, מה עושים, איך עושים, מה מפצים, כן מפצים, לא מפצים.

גדעון עזרא: הדברים האלה צריכים להיות קבועים בנהלים מראש.

גדעון עזרא: היום זה יהיה פה ומחר במקום אחר.

גדעון עזרא: דבר שלישי.

גדעון עזרא: אני מקווה שהפעולות של העירייה יעזרו לעבור את החורף הקרוב, או את הגשם הקרוב.

גדעון עזרא: אבל, לדעתי, הבעיה היא בעיה.

גדעון עזרא: בשכונת הארגזים, יש בעיית תשתית וקבעו דרך מסויימת – אתה אמרת בתקופת רבין – בתקופת רבין.

גדעון עזרא: תוכנית הממשלה לא בוצעה.

גדעון עזרא: לא עשו שום דבר עם התוכניות.

גדעון עזרא: והתוכניות נשארו כפי שהן ולפי דעתי – כאן צריך להעיר לתשומת ליבו של מבקר המדינה, שתוכנית שנקבעה, פשוט לא יצאה מן הכוח אל הפועל.

גדעון עזרא: מה יצא?

גדעון עזרא: לא יצא שום דבר.

גדעון עזרא: לוועדת הפנים, זה "קשקוש" אחד גדול.

גדעון עזרא: למה?

גדעון עזרא: אם ראש העיר איננו מוצא לנכון להיות פה, אם הוא איננו מוצא לנכון לדבר עם האוכלוסיה פה, אז מה אנחנו מירושלים ננהל את הדברים פה?

גדעון עזרא: מי שאחראי לביצוע במדינה הזו, זו הממשלה; וצריך לעשות דיון עם הממשלה ועם העירייה, מה העתיד של שכונת הארגזים.

גדעון עזרא: אין זה יכול להיות שאת הדבר הזה ניתן למשוך, וצודק מי שאומר.

גדעון עזרא: אנחנו מחר, היום אחרי הצהרים, כל אחד מתפנה ל17- דברים אחרים.

גדעון עזרא: אני בפיגועים, והוא בדרוזים, והוא בערבים – הלך עלינו, והלך על השכונה, והיינו פה בביקור, "תרשום את זה על הקרח".

גדעון עזרא: אתה צריך לקרוא לשרים הרלוונטיים שקשורים בנושא שכונת הארגזים, עם ראש העיר, ולשאול אותם, מה העתיד של שכונת הארגזים, עם כל הבעייתיות.

גדעון עזרא: לפי דעתי זו שכונה שצריך למחוק אותה מעל השטח.

גדעון עזרא: למחוק אותה וכמה שיותר מהר – יותר טוב.

גדעון עזרא: חלק מהאוכלוסיה מוכנה.

גדעון עזרא: חלק מהאוכלוסיה שלא מוכנה, יכולה לשים רגל לעניין הזה, ולכן יש חוק במדינת ישראל ואת החוק הזה צריך לאכוף.

גדעון עזרא: לא יעזור שום דבר.

גדעון עזרא: זה מה שאני רוצה להגיד.

גדעון עזרא: באשר לדברים האישיים שעלו, אני חושב שהעירייה צריכה לעשות בירור מקיף בעניין הזה ולשמוע בסופו של הבירור, ממנו וממנה, מלבנה ומגברת וענונו, האם הדברים באו על סיפוקם, כן או לא, בתאריך מסויים – תגיד להם תאריך שבו אתה רוצה לשמוע, ואני מקווה שהעניין ייפתר.

גדעון עזרא: אנחנו בוועדת הכנסת איננו יכולים להיכנס לדברים האלה.

גדעון עזרא: אנחנו לא נצא מזה.

גדעון עזרא: ועדת חקירה פרלמנטרית, עם כל הכבוד, הצרה שלה, שאין לה שיניים.

גדעון עזרא: אמר השר אברהם שוחט השבוע, חוק שעובר בכנסת, מבחינתי זה רק המלצה.

גדעון עזרא: אין דבר כזה.

גדעון עזרא: הוא נשבע לבצע, כשהוא נשבע אמונים – הוא נשבע לבצע את החלטות הכנסת.

גדעון עזרא: וזה איננו מבוצע בשורה ארוכה של חוקים, ולכן, את הנושא הזה -

הערה: פה כולם "פישלו", לא רק הממשלה האחרונה.

גדעון עזרא: עם הגורמים הביצועיים במדינת ישראל, עם עיריית תל אביב.

גדעון עזרא: לא לעשות רק עם הדיירים ועם הקבלן.

גדעון עזרא: שיישב השר ויכין שעורי בית.

גדעון עזרא: אין שום אפשרות אחרת.

גדעון עזרא: תודה.

זיוה: להגיד לך מילה אחת?

זיוה: שלרוב התושבים יש.

זיוה: לאף אחד מאיתנו אין חשבון בנק כמו שצריך, ולמה?

זיוה: יש לנו עיקולים.

זיוה: אנחנו לא משלמים ארנונה חודש – הם נותנים לנו בגלל לשכת הרווחה, ששולחת איזה שהוא דו"ח, אז נותנים לנו 60 ש"ח, ואחרי חודשיים שולחים לנו עוד פעם כפול במחיר.

זיוה: אי אפשר לחיות ככה.

זיוה: אנחנו לא יכולים לחיות, כי שנה וחצי אין לי חשבון בנק.

זיוה: לא לי ולא להרבה תושבים.

זיוה: הם רשמו את השכונה בשנת 1982.

זיוה: אז הכירו בשכונה.

זיוה: אדון להט אמר, או קיי, אתם על המפה – אני רוצה רטרואקטיבית, שנתיים ארנונה.

זיוה: איך אנחנו יכולים לעמוד בזה?

זיוה: אני עד היום, שנה וחצי רצה ממשרד למשרד.

זיוה: אף אחד לא יכול לפתור לי את הבעיה.

זיוה: יש לי שלושה ילדים, אני רוצה לחנך, רוצה לגדל, רוצה לפרנס בית.

זיוה: אני אינני מצליחה.

זיוה: אינני מצליחה; וזה מה שבאמת קורה.

זיוה: יוצרים פה מפעל לאנשים מסכנים באמת.

זיוה: אנחנו לא רוצים להרגיש ככה.

זיוה: לא רוצים להיות ככה.

זיוה: אנחנו רוצים שהבעיה תיפתר.

זיוה: אני, החלום שלי – כל אחד יש לו חלום לנסוע לראות שחקני הוליווד – אני החלום שלי שלא יהיה לי חוב בעירייה.

זיוה: אני לא ישנה בגלל זה.

זיוה: בשנה שהכירו בשכונה ואמרו, או קיי, אנחנו מכירים בשכונה, אנחנו רוצים שנתיים.

דוד אזולאי: מועצת העיר, מר דורון לוי.

דוד אזולאי: תפני אליו, הוא יטפל בבעיה.

דוד אזולאי: אם לא – תחזרי אלי.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: מר איוב קרא – בבקשה.

איוב קרא: מצוקה כלכלית-חברתית-רווחתית קשה ביותר.

איוב קרא: אולי בין הקשות של מדינת ישראל.

איוב קרא: ככל שנעשה סיורים, ניווכח כמה מצוקות חברתיות קיימות במדינה הזו.

איוב קרא: היינו בלוד ובעכו וחשבנו שזה השיא.

איוב קרא: עכשיו אנחנו במרכז העניינים, במרכז הארץ, וקורים כאן דברים כאלה.

איוב קרא: ביקרנו בבתים כאלה, שאני, שהסתובבתי באזור הזה הרבה שנים אבל לא ראיתי ולא נכנסתי לפה לצערי, זה המם אותי, ולדעתי הסיור הזה עשה אותי די מתוסכל, אם לומר בלשון המעטה, שבמרכז ישראל נמצאים דברים כאלה וקורים דברים מהסוג הזה.

איוב קרא: אני חושב שכל מי שקשור לעניין הזה הוא אשם.

איוב קרא: גם העירייה וגם משרדי הממשלה, ואני לא נכנס לראש עיר זה או ראש ממשלה זה, או תושבים אלה ואחרים.

איוב קרא: יש בעיה וסוגיה שכולם צריכים לפתור אותה.

איוב קרא: היה לנו מקרה דומה, דרך אגב, לפני שלוש שנים, בקלנסווה.

איוב קרא: אני הייתי האיש שהוביל את המהלך שם.

איוב קרא: גם בפרדיס, אבל בקלנסווה אני הובלתי את זה.

הערה: אבל למעשה זה אותו הדבר.

איוב קרא: הדרומיות של תל אביב צריכות לקבל טיפול ועדיפות.

איוב קרא: טיפול נקודתי.

איוב קרא: מכל המשרדים.

איוב קרא: יושבת פה נציגה של משרד ראש הממשלה.

איוב קרא: אני חושב, כמו שעשינו בקלנסווה.

איוב קרא: אני באתי – השר משה קצב היה אז השר הממונה, והבאתי אותו לשם, והודענו שאנחנו נותנים 20 מיליוני שקלים לטיפול בשיטפונות, והכרנו במקום כאסון טבע והוא קיבל טיפול מיוחד, ואכן זה נעשה.

איוב קרא: אז אין שום סיבה היום ששכונת הארגזים לא תקבל טיפול נקודתי מיוחד והקצאת משאבים בהתאם, מכל המשרדים שקשורים לעניין הזה.

איוב קרא: אני חושב שהעדיפות הראשונה היא פינוי השכונה.

איוב קרא: אם אני מסתכל על פניו, צריך מייד להוציא את כל התושבים מפה, לשקם אותם במקומות זמניים לאורך תקופה, לבנות פה, וזה לדעתי הפתרון ההולם והנכון.

איוב קרא: אם רוצים להסתכל על מה שקורה פה, אנחנו צריכים לקחת בחשבון שישנו ראש עיר.

איוב קרא: ראש עיר, שלדעתי, אני במקומו הייתי מתייצב ראשון פה, במפעל הפייס, ולא הייתי הולך לשום מקום.

איוב קרא: מה יותר חשוב מלבוא לפה?

איוב קרא: לתושבים שלו?

איוב קרא: הזה, לא עשה אותו מעולם ראש עיר אחר שהסתובבנו אצלו, וזה מראה על כיוון חשיבה, למרות שאני חושב שהפקידים פה והאנשים הממונים, אין לי ספק שהם מנסים לעשות כל מה שהם רק יכולים.

איוב קרא: אבל, אין לי ספק שראש העיר מראה סימנים שליליים ביותר, אולי בכוונה תחילה.

איוב קרא: אולי לא טוב לו בשכונה הזו.

איוב קרא: אולי הוא לא פופולארי פה.

איוב קרא: אולי הוא לא אלקטוראלי.

איוב קרא: אני אומר לך, בשם הוועדה, אני מאד מתקומם, מתרגז ואני חושב שאתה צריך למנות ועדת מעקב או ועדת חקירה, שתעקוב אחרי כל מה שקורה פה, ואנחנו נעקוב אחרי ראש העיר, ואנחנו נתקיף אותו ונעשה הכל, כדי שהאנשים האלה – אין סיבה שהאנשים האלה לא יקבלו הנחה מארנונה, פטור מארנונה.

איוב קרא: אילו בתים אלה, שישלמו ארנונה.

איוב קרא: הרי יש ועדת הנחות, יש ועדת פטורים.

איוב קרא: למה צריך לא לתת להם את הדברים האלה?

איוב קרא: אני לא מבין.

איוב קרא: דברים אלמנטריים.

איוב קרא: אנשים מסכנים.

הערה: להם.

איוב קרא: על שני דברים, אדוני.

איוב קרא: להקים ועדת חקירה או ועדת מעקב אחרי הטיפול בשכונות האלה, פרלמנטרית, ונקבע מספר חברי כנסת שכל הזמן יבקרו, ויבקרו, ויבקרו.

איוב קרא: זה דבר ראשון.

איוב קרא: שראש העיר ידע, שפה לא עושים "חפ-לאפ".

איוב קרא: האנשים האלה, צריך למצוא להם פתרון.

איוב קרא: דבר שני, למצוא דרך לפטור את האנשים האלה מארנונה.

איוב קרא: ויש אפשרות כזו.

איוב קרא: אבל תפנה את זה, בקריאה שלך -

דוד אזולאי: לשחרר תושבים מתשלום ארנונה.

איוב קרא: לבדוק.

דוד אזולאי: אני יכול לצאת כאן בהצהרה, שאני פונה לראש העיר לשחרר את התושבים מארנונה, להתחשב בהם, וכיוצא בזה.

דוד אזולאי: אנחנו איננו מסוגלים.

דוד אזולאי: זה בסמכותו של ראש העיר.

דוד אזולאי: יש ועדת הנחות.

דוד אזולאי: לוועדת ההנחות יש אמות מידה קבועות בחוק.

דוד אזולאי: נציג משרד הפנים, מר אילן פרייס, יש לי בקשה אליך, ואני כאן מעלה שאלה.

דוד אזולאי: כל רשות מקומית, וגם העשירה ביותר, איננה מסוגלת לעמוד במעמסה תקציבית כשמדובר על סדר גודל של מיליונים.

דוד אזולאי: אני מבקש לדעת, האם יש איזה שהוא מכשיר או אפשרות למשרד הפנים, האם ישנם נהלים מסויימים שבמקרים כאלה משרד הפנים נותן תקציב מיוחד כדי לסייע לתושבים הללו?

דוד אזולאי: כי אני שמעתי כאן מסמנכ"ל העירייה, מר שלום אלקיים, בתחילת דבריו, שמה שנעשה עד היום, למעשה, כל מה שנעשה עד היום, נעשה על חשבון עיריית תל אביב.

דוד אזולאי: שום גורם לא סייע בידה.

דוד אזולאי: נכון שאחר כך תהייה לה התחשבנות.

הערה: לנו.

הערה: יש תרומות של כספים -

שלום אלקיים: בלבד תרמה.

שלום אלקיים: 100,000 ש"ח.

שלום אלקיים: זה מה שיש.

אלי בן-מנחם: יותר.

אילן פרייס: כשמדובר במקרה פתאומי שגם הממשלה לא ציפתה לו, אין בידי משרד הפנים כרגע תקציבים לשיפוי העירייה.

אילן פרייס: אני יודע שאחרי השיטפונות של שנת 1991-1992, ניתנו תקציבים ממשלתיים בגיבוי משרד האוצר, כדי לפתור את הבעיות האלה, כתוכנית ארצית שלמה.

אילן פרייס: יכול להיות שיש מקום לפנות למשרד האוצר, לבקש מימון מיוחד לכל הבעיות האלה, כאשר מדובר בשלב זה בפעולות חירום שעיריית תל אביב מבצעת.

אילן פרייס: פתרונות זמניים כאלה לתשתית הניקוז.

אילן פרייס: כמובן שהפתרון ההולם הוא הפתרון של הפינוי.

אילן פרייס: אבל, הפעולות שנעשו נעשו כפעולות חירום; יש מקום לפנות למשרד האוצר לבקש את המימון.

דוד אזולאי: סמנכ"ל העירייה, מר שלום אלקיים.

דוד אזולאי: יש לי רק בקשה אחת.

דוד אזולאי: עלו פה כמה דברים, ואולי רק להזכיר לך, אני רוצה שתתייחס לדברי מר אברהם הירשזון, אם אתם ערוכים לנושא הזה.

דוד אזולאי: נושא שני שעלה כאן הוא הנהלים הקבועים, אם יש דבר כזה.

דוד אזולאי: נושא חשוב זה, איך זה שראש העיר איננו משתתף עמנו היום.

דוד אזולאי: אני אומר לך, אתה יכול להגיד את זה בשמי, אינני זוכר סיור של ועדת פנים, ואנחנו עורכים הרבה מאד סיורים – יעידו על כך חבריי – לא היה סיור שראש העיר ונציגיו לא השתתפו עם הוועדה.

דוד אזולאי: וזה חבל.

דוד אזולאי: אני חושב שזאת התנשאות לא מכובדת ואינה ראויה.

מר שלום אלקיים: אני מזכיר שראש העיר ביקש ממך, אישית, מספר פעמים לדחות, כי יש לו בעיה קשה מאד.

מר שלום אלקיים: ביקש.

מר שלום אלקיים: התחנן.

מר שלום אלקיים: דרך כל הגורמים – נא לדחות, כי יש לו בעיה.

מר שלום אלקיים: לא נענה, לצערי, וחבל.

מר שלום אלקיים: אבל – אלף, הוא עושה סיורים אישיים; כולל יום שישי האחרון, הוא היה כאן, אישית, בבתים של אנשים כאן בשכונה הזאת.

מר שלום אלקיים: כאן.

מר שלום אלקיים: הוא היה במספר בתים.

דוד אזולאי: אלקיים ישב כאן, שמע את כולם בקשב רב, ואני מבקש לא להפריע.

שלמה אלקיים: העירייה, היושב כאן, מכובד בפני עצמו, הרב נתן אלנתן, הוא סגנו של ראש העיר.

שלמה אלקיים: לנושא המצב.

שלמה אלקיים: המצב באמת חמור.

שלמה אלקיים: העירייה מבצעת ככל יכולתה, באמת, מתוך תקציבה.

שלמה אלקיים: מתוך תקציב שכבר נסגר.

שלמה אלקיים: בהשקעה גבוהה מאד, לא בגרושים.

שלמה אלקיים: בהשקעה של מיליונים.

שלמה אלקיים: יש לי פה בקשה ראשונה מחברי הוועדה המכובדת.

שלמה אלקיים: אני מבקש להכריז על השכונות האלה שהוצפו כאזור אסון.

שלמה אלקיים: פנינו למס רכוש ולצערי הרב, מס רכוש אמר לי את הדבר הבא: אנחנו מטפלים או בפעולות איבה, או בפעולת בצורת.

שלמה אלקיים: אלו שני התחומים שאנחנו מתקצבים, או שאנחנו נותנים איזה שהוא סיוע.

שלמה אלקיים: שאר הדברים אינם מוכרים אצלנו.

שלמה אלקיים: אני מבקש, לפנים משורת הדין, להכיר במקרה הזה כאסון טבע ולסייע בידנו לטפל בתושבים האלה, כי אנחנו לבדנו איננו יכולים לשאת במעמסה הזאת.

שלמה אלקיים: לנושא הפיצוי.

שלמה אלקיים: ותרשו לי, אני מתייחס כפי ששמעתי כאן בשולחן.

שלמה אלקיים: עברו כאן שמאים.

שלמה אלקיים: השמאים הם מטעם חברת הביטוח של העירייה.

שלמה אלקיים: הם אינם עובדים עירוניים.

שלמה אלקיים: העריכו כל נזק בכל דירה.

שלמה אלקיים: ואני אמרתי ואומר את זה בפעם העשירית, אני קורא לכל משפחה שחושבת שהשמאות שהיא קיבלה אינה נראית לה, לבוא בבקשה בדין ודברים עם הקבוצה שהקמנו לצורך העניין.

שלמה אלקיים: לבוא ולדבר.

שלמה אלקיים: נושא ביגוד – אני מקווה שקיבלת את התשובה.

שלמה אלקיים: חלילה וחס לא התכוונו שמישהו ייקח ביגוד מיד שניה.

שלמה אלקיים: קיבלנו ביגוד.

שלמה אלקיים: קיבלנו אותו מתורמים, ואנו מתכוונים לתת אותו.

שלמה אלקיים: ואגב אורחא, תשאל גם את התושבים - גם כשהם שהו במלון - אני אישית באוטו שלי, הבאתי ביגוד לתת לאנשים; אני באוטו שלי, גם בבית ברבור וגם בבית המלון.

שלמה אלקיים: מה שאמר מר יוסף פריצקי.

שלמה אלקיים: יש לנו שלושה מוקדים בעייתיים ואל שלושתם צריך להתייחס.

שלמה אלקיים: לשכונת הארגזים, לשכונת התקווה ולפרדס דקה.

שלמה אלקיים: לפתרון כולל של שלוש השכונות – אנחנו צריכים מינימום 150 מיליוני ש"ח.

שלמה אלקיים: ואם אני מדבר על כל הפתרונות העירוניים, אני מדבר על סכומים הרבה יותר גבוהים.

שלמה אלקיים: אבל לשלוש השכונות האלה, כדי לתת להן פתרון, וצריך פתרון, אנחנו צריכים 150 מיליוני ש"ח.

שלמה אלקיים: פנינו מייד למשרד הפנים.

שלמה אלקיים: יום לאחר האסון פנינו.

שלמה אלקיים: כתבנו את כל ההוצאות המתוכננות.

שלמה אלקיים: כתבנו בתי מלון, כתבנו הכל.

שלמה אלקיים: לצערי, לא קיבלתי שום התייחסות ממשרד הפנים.

שלמה אלקיים: דיברנו עם מנכ"ל משרד הפנים, ושלחנו מכתבים, ועשינו הכל.

שלמה אלקיים: אני מצפה שמשרד הפנים יחזור ויגיד, אני מכיר באלף, בית, גימל, שאני אוכל לבוא לתושבים ולהגיד להם: אתם יודעים מה?

שלמה אלקיים: אנחנו מקבלים סיוע אלף, בית, גימל.

שלמה אלקיים: בזה אנחנו יכולים לסייע, בזה איננו יכולים לסייע.

שלמה אלקיים: אבל, בינתיים, אנחנו נושאים בעול לבדנו.

שלמה אלקיים: אף אחד איננו מסייע בידינו.

שלמה אלקיים: אני אומר לכם שבעיות התשתיות בעיר נאמדות בשלושה מיליארדי ש"ח.

שלמה אלקיים: אם עד היום, אנחנו – ואני מזכיר לכולם, גם לתושבים – הפעם הראשונה שהעירייה יצאה לדרום והתחילה לטפל בשכונות, זאת העירייה הזאת; ואי אפשר להתעלם מזה.

שלמה אלקיים: ואני מוכן להציג לכם את כל השכונות שטופלו.

שלמה אלקיים: אחת אחת.

שלמה אלקיים: קריית שלום ופלורנטין, שפירא ונוה חן.

שלמה אלקיים: תשע שכונות דרומיות טופלו השנה הזאת בעלות של 45 מיליוני ש"ח.

שלמה אלקיים: ואתם יודעים מה, בתשע השכונות האלה שטופלו, לא קרה שום אסון.

שלמה אלקיים: שום נזק לא קרה לנו שם.

שלמה אלקיים: השקענו 45 מיליון ש"ח.

שלמה אלקיים: יש גבול לכמה יכולים להשקיע.

שלמה אלקיים: אנחנו מאד רוצים, אבל יש גבולות.

שלמה אלקיים: עכשיו, 3 מיליארדי ש"ח - אני רוצה שהתושבים יידעו – זה שנת תקציב שלמה.

שלמה אלקיים: זה יותר משנת תקציב שלמה של עיריית תל אביב.

שלמה אלקיים: כלומר, שאין רווחה ואין חינוך ואין טיפול ואין אשפה ואין שום דבר.

שלמה אלקיים: שנת תקציב שלמה.

שלמה אלקיים: למרות זאת, ראש העירייה לקח 45 מיליון ש"ח ואמר לטפל.

שלמה אלקיים: הוא בא אליי ואמר לי, גש טפל בשכונות הדרום.

שלמה אלקיים: וטיפלתי בנווה עופר וטיפלתי בכל שכונות הדרום, ואני מזמין אתכם.

שלמה אלקיים: לכו לקריית שלום, לכו לנווה אליעזר, לכו לנווה עופר, ותסתכלו מה עשינו שם.

שלמה אלקיים: כולל תשתיות.

שלמה אלקיים: ועברנו את זה בשלום.

שלמה אלקיים: הייתה הזנחה בעיר הזאת הרבה מאוד שנים.

שלמה אלקיים: אי אפשר לבוא בטענות לראש העירייה הזה.

שלמה אלקיים: אי אפשר.

שלמה אלקיים: ואני שמח שהוא לא נמצא כאן כרגע.

שלמה אלקיים: שמח מצד אחד ולא שמח מצד שני, כי הוא עשה.

שלמה אלקיים: תאמינו לי שהוא הראשון שאמר, דחף אותי.

שלמה אלקיים: הוא אמר לי: רק דרום.

שלמה אלקיים: לך ותטפל.

שלמה אלקיים: לך טפל בשכונות.

שלמה אלקיים: ואני הוא זה שמטפל בשכונות.

שלמה אלקיים: אני אומר לכם.

שלמה אלקיים: אם יש לכם טענות – תבואו אלי.

שלמה אלקיים: אני הכנתי תוכנית חומש לחמש השנים הבאות; ואני יכול להגיד לכם היום, כל שכונה בעיר הזאת – יש לנו 62 שכונות – איך בחמש שנים, כל חודש אני מגיע לשכונה אחרת.

שלמה אלקיים: כל חודש.

שלמה אלקיים: עכשיו אני נמצא באמצע טיפול בשלוש שכונות נוספות, ביניהן נווה שרת, שהיא צפונית, אבל היא דרומית.

שלמה אלקיים: ואתם כולם יודעים את זה כמוני.

שלמה אלקיים: ואני מטפל בה עכשיו.

שלמה אלקיים: ובכל שכונה אני משקיע 3.5-4 מיליון ש"ח, בתשתיות בלבד.

שלמה אלקיים: לא ברווחה, לא בחינוך – בתשתיות.

שלמה אלקיים: רק תבינו איפה אנחנו חיים ברמת תשתיות.

שלמה אלקיים: 3 מיליארדי ש"ח חסרים לעיר הזאת.

שלמה אלקיים: לא טיפלו שנים.

שלמה אלקיים: לא היה מעניין אותם.

שלמה אלקיים: אני לא רוצה להיכנס לשיקולים המקצועיים שלהם, ולמה הם עשו את זה.

שלמה אלקיים: הם עשו את זה, אני לא יודע מתוך מה.

שלמה אלקיים: אבל העובדה היא, ששלושה מיליארדי ש"ח חסרים כרגע, כדי להביא את העיר הזאת ברמת תשתית למצב מאוזן.

שלום אלקיים: הראשון שאמר, לך לדרום.

שלום אלקיים: בעג'מי, וחבל שאין לי כאן הנציגים.

שלום אלקיים: בעג'מי – אתה יודע מה עשה ראש העיר בעג'מי?

שלום אלקיים: לקח כסף מכל מיני הקצבות, שנפגעו כולן.

שלום אלקיים: כל המפלגות הביאו – נתן לי 5 מיליוני ש"ח ואמר לי, לך לעג'מי ותתחיל לטפל בעג'מי עכשיו, כי המצב שם "קטסטרופה".

שלום אלקיים: התחלתי לטפל בעג'מי.

שלום אלקיים: השקעתי שם 5 מיליוני ש"ח.

שלום אלקיים: עוד לא סיימתי.

שלום אלקיים: מתוך 11 שכונות שטופלו השנה – 9 שכונות דרומיות.

שלום אלקיים: יש לי תוכנית ל5- השנים הבאות.

שלום אלקיים: כל השקעה בשכונת הארגזים, שיהיה ברור לכם, נכון שזו הזנחה של 30 שנה, 40 שנה, 50 שנה.

שלום אלקיים: אבל, כל השקעה, ואני מסתכל לכם בעיניים – כל השקעה תרד לטמיון, ולמה?

שלום אלקיים: כי אתם יודעים – אנחנו צריכים להרוס, לבנות מחדש, להגביה את השטח, כי זה המקום הכי נמוך בתל אביב – להגביה את השטח ולהתחיל.

שלום אלקיים: עכשיו, תגידו לי אתם.

שלום אלקיים: אתם יודעים כמה אני צריך להשקיע כדי לתת טיפול הולם כדי שלא יקרה מה שקרה לנו?

שלום אלקיים: 65 מיליוני ש"ח.

שלום אלקיים: האם מישהו מוכן לשים 65 מיליוני ש"ח ובעוד שנה חגשורי ייכנס, ימחק את הכל ויתחיל מחדש?

שלום אלקיים: מישהו חושב שאפשר לעשות את זה?

שלום אלקיים: יותר מזה, אתה יודע ממה אני מפחד?

שלום אלקיים: אני אגיד לכם את זה על השולחן ממה אני מפחד.

שלום אלקיים: אני מפחד שחגשורי יבוא אלי, יגיד לי, אדוני, אתה השקעת בתשתיות – גם ה2- מיליונים שהשקענו עכשיו – בגלל שהשקעת 2 מיליונים, התושבים אינם מוכנים לצאת, ועכשיו כולם דורשים ממני יותר, והוא יביא אותי לבית המשפט, כי הוא קיבל את הזיכיון ממנהל מקרקעי ישראל.

שלום אלקיים: לא אני נתתי לו את הזיכיון.

שלום אלקיים: הוא קיבל את הזיכיון ל3- שנים.

שלום אלקיים: עברה כבר שנה.

שלום אלקיים: נותרו עוד שנתיים.

שלום אלקיים: מה אתם רוצים שאעשה?

שלום אלקיים: הנוכחי סגר.

שלום אלקיים: מזל שיש כאן אנשים שיודעים מי סגר.

שלום אלקיים: לא אני סגרתי.

שלום אלקיים: לגבי משפחת שרעבי.

שלום אלקיים: היום אנחנו מבצעים שם – יש שם אילו סוללות ששמו מסביב – אנחנו משטחים את הסוללות, שתדע, אנחנו משטחים את הסוללות כדי ליישר.

שלום אלקיים: אנחנו ראינו את זה.

שלום אלקיים: אנחנו הולכים לשטח עם הטרקטור, כדי לגרום יישור.

שלום אלקיים: זאת המגמה.

שלום אלקיים: אני מזכיר לכולם.

שלום אלקיים: השטח הוא שטח של מינהל מקרקעי ישראל.

שלום אלקיים: לא של העירייה.

שלום אלקיים: הלוואי.

שלום אלקיים: עכשיו לעניין העובדים הסוציאליים, למרות שלא רציתי להיכנס לזה.

שלום אלקיים: אני אומר לכם, אני ליוויתי את התהליך.

שלום אלקיים: הגברת לבנה שרעבי ראתה אותי, ומר דני מונדני ראה אותי, והסתובבתי - כולל בשכונה כאן, נכנסתי במים כמעט דירה-דירה.

שלום אלקיים: אני רוצה להגיד לכם, העובדים הסוציאליים האלה עשו ימים ולילות, כולל שישי, כולל שבת.

שלום אלקיים: כל פעם שבאתי, ההיפך, ביקשו ממני, בוא תוריד קצת מהעומס, אל תשאיר ללילה שניים או שלושה עובדים סוציאליים.

שלום אלקיים: אמרתי, חברה, תישארו, כולל בבת ים, שהייתה לנו שם משפחה אחת, והמשכנו.

שלום אלקיים: העובדים הסוציאליים ליוו את כל התהליך, וזה פשוט לא הוגן לעשות להם משפט שדה.

שלום אלקיים: למרות זאת, אני רוצה להגיד לכם, אני אלך לבדוק את העניין הזה אישית.

שלום אלקיים: חלילה מלפגוע בכבודה, בשום אופן.

שלום אלקיים: ואני אתן לחברי הכנסת, לכל חברי הוועדה כאן, דוח מטעמי.

שלום אלקיים: אני אקח קצין בודק לעניין הזה – דוח מטעמי לגבי מה שקרה כאן.

שלום אלקיים: כי, לצערי, יש כאן דברים שגם אני יודע אותם, שאני לא אדבר עליהם בשולחן הזה בשום אופן, שגם אני יודע אותם, אבל אני לא אעלה אותם כאן, ובטח שהעובדים הסוציאליים מנועים מלהגיד אותם.

שלום אלקיים: אם הם מנועים, בטח שאני מנוע.

שלום אלקיים: אני לא אדבר עליהם.

שלום אלקיים: אבל, אני מבטיח לך, מאחר שאתם חברי כנסת, תקבלו ממני דוח מלא של קצין בודק שיתאר לכם את כל תמונת המצב, ותחליטו אתם.

שלום אלקיים: תשפטו בבקשה אתם; ואסור לעשות משפטי שדה כפי שהיה כאן.

דוד אזולאי: שאני לא נתתי את ידי שיהיה כאן משפט שדה.

דוד אזולאי: אני לא רק שלא אתן את ידי, אני אגן על העובדים, מפני שאסור שדברים כאלה יקרו.

שלום אלקיים: מאד לא הוגנת את העובדים הסוציאליים, ואני אינני תופס אדם בצערו; ויש כאן אנשים באמת בצער.

שלום אלקיים: אני לא תופס אותם בצערם.

שלום אלקיים: אני אעשה דוח קצין בודק על העניין הזה ואפיץ לרשותכם.

שלום אלקיים: עכשיו, חבר המועצה, מר דורון לוי, אני אשמח, כמו שאמרת.

שלום אלקיים: תגיד בבקשה מאיפה לוקחים מתקציב העירייה 65 מיליוני שקלים, מאיזה סעיף אחר אתה רוצה לקחת, יש לי כמה הצעות בשבילך ותגיד איפה אתה רוצה להשקיע אותם, ואיך אתה רוצה לעשות זאת.

שלום אלקיים: אתה המחליט.

שלום אלקיים: אתה מרים את היד.

שלום אלקיים: אני מרים את היד?

שלום אלקיים: אתה מרים את היד.

שלום אלקיים: תגיד לי מאיזה תקציב, ולאן אתה רוצה.

שלום אלקיים: המועצה.

הערה: 77 מיליוני שקלים להוצאות אמנות.

שלום אלקיים: לך על זה.

שלום אלקיים: אתה חבר מועצה, תביא הצעה בפני העירייה, תרים בבקשה את היד איפה שצריך, ותגיד מאיפה לקחת.

שלום אלקיים: אני אשמח לבצע את מה שינחו אותי.

שלום אלקיים: תנו לי לסיים בבקשה.

שלום אלקיים: לגבי הסופה, אנחנו כבר אתמול ובימים האחרונים מאז ששמענו שעומדת להיות סופה, נערכנו קצת שונה ממה שעשינו בפעם קודמת.

שלום אלקיים: קידמנו את הכלים קדימה.

שלום אלקיים: אנחנו יש לנו כבר 4 מרכזי פינוי, שהכנו אותם, ושמנו בהם ציוד מרכזי פינוי.

שלום אלקיים: אם בפעם שעברה טעינו, ויודעים את זה אנשים, שלא היו לנו תנורים בתוך הארגזים, היום יש לנו תנורים, יש לנו טרנינגים בפנים, יש לנו ציוד בפנים ויש לנו מכולה מסודרת עם אנשים מוכנים.

שלום אלקיים: מה שצריך – נפעיל.

שלום אלקיים: עכשיו, חס וחלילה שיקרה לנו, אבל מה יקרה אם הרוח הזאת תעיף לנו את הגגות כאן?

שלום אלקיים: אתה בא אלי שאני אעשה עם זה משהו?

שלום אלקיים: אני הוא זה שצריך לעשות, בבתים פרטיים, לבדוק את הגגות של האנשים?

שלום אלקיים: מישהו כאן מחברי הכנסת אמר את זה.

שלום אלקיים: אני חושב שאמר את זה מר גדעון עזרא, אני צריך לבדוק את הגגות?

אלי בן-מנחם: בתוך הבתים.

אלי בן-מנחם: להסתכל בעין ולהגיד לתושבים -

שלום אלקיים: מוכן.

שלום אלקיים: אני רוצה להגיד, ושיהיה ברור, דני ולבנה, ושלמה וכולם, מערכת הניקוז שאנחנו עושים עכשיו – היא לא תיתן פתרון לעכשיו.

שלום אלקיים: שיהייה ברור.

שלום אלקיים: אני אומר את זה על השולחן.

שלום אלקיים: הפתרון בעתיד, זה ייתן פתרון לפחות עד 40 מילימטר גשם.

שלום אלקיים: שזה סביר.

דוד אזולאי: לשנות מדיניות.

דוד אזולאי: הוא מבצע מדיניות ואיננו יכול לשנות סעיפי תקציב.

דוד אזולאי: יש חברי מועצה, אתם תושבי המקום – גשו אליהם, תפעילו עליהם לחץ, ושהם יבואו וישנו סעיפים תקציביים.

שלום אלקיים: ההמלצה מתקיימת.

שלום אלקיים: יש נוהל אירועי, בצורה מאד מסודרת.

שלום אלקיים: אני אתן לך סיכום לימים האחרונים שעשינו עכשיו.

שלום אלקיים: הנה בבקשה, סיכום, איך נערכנו, מה עשינו, מתוך נוהל עירוני, שיהיה ברור.

שלום אלקיים: וזה דחוף, כמו שאתה קורא, וגם עשינו את זה אחרי החורף ויש גם תחקיר אחרי כל פעילות, כולל תחקיר לפקודה הזאת.

שלום אלקיים: כלומר, מה שהמליץ מר גדעון עזרא מתקיים, ואני שמח שזה מתקיים.

שלום אלקיים: תזכרו, לפתור את הבעיה כאן, הפתרון הוא תקציב.

שלום אלקיים: יהיה תקציב – יהיה קל מאד לממש את זה, אבל, לא לשכוח שהשטח הזה צריך להתיישר וצריך לבנות כאן.

שלום אלקיים: לא לשכוח.

שלום אלקיים: אסור לשכוח.

שלום אלקיים: שני נושאים אחרונים.

שלום אלקיים: ארנונה – זה לא בידי ראש העיר, ושכולם ידעו.

שלום אלקיים: ארנונה – לא בידי ראש העיר.

שלום אלקיים: זה חוק מדינה.

שלום אלקיים: זה בידי הממשלה.

שלום אלקיים: מה אתה רוצה מראש העיר?

שלום אלקיים: ארנונה זה חוק מדינה.

שלום אלקיים: ראש העיר לא יכול להגיד: אתה תשלם, אתה לא.

שלום אלקיים: הוא איננו רשאי.

שלום אלקיים: יש ועדת הנחות.

לבנה שרעבי: שאם בן אדם משלם, זכותו לקבל תשתית.

שלום אלקיים: ראש העיר, נקודה.

שלום אלקיים: בידי ראש העיר הנחות ויש ועדת הנחות, שבמקרה, החברים יושבים בה.

שלום אלקיים: תשאלו אותם.

שלום אלקיים: יותר מזה -

אלי בן-מנחם: וכרגע נכנסת לחלק הזה של ועדת ההנחות.

אלי בן-מנחם: יש פה הרבה מאד מדרגות בתל אביב של תשלומי מס.

אלי בן-מנחם: אני יודע -

אלי בן-מנחם: שבמינימום.

אלי בן-מנחם: שייקחו את זה כקומפלקס, את כל שכונת הארגזים, כקומפלקס אחד.

אלי בן-מנחם: למצוא דרך.

אלי בן-מנחם: יש פה אנשים שחייבו אותם.

לבנה שרעבי: אין זה מקובל עלי.

לבנה שרעבי: אנחנו מדברים על שכונת התקווה, לא על שכונת הארגזים.

אלי בן-מנחם: הדרומיות.

אלי בן-מנחם: מה אני מבקש?

אלי בן-מנחם: יש אנשים שחייבו אותם, לפני שש שנים ושמונה שנים ועשר שנים, והצטברו להם חובות, וסגרו להם, ועיקולים וכולי וכולי.

אלי בן-מנחם: וזה חוב שהולך ותופח.

אלי בן-מנחם: לקחת את החלק הזה, להעלות את זה על השולחן, ואם יצטרכו עזרה של המדינה, נעשה הכל כדי לעזור להם.

שלמה פתאל: מארבעה עורכי דין של העירייה.

שלמה פתאל: מאין יש להם תקציב לארבעה עורכי דין?

שלמה פתאל: זה משגע אותי הדבר הזה.

שלמה פתאל: עורך דין זה, עורך דין זה.

שלום אלקיים: שאמרת.

שלום אלקיים: אנחנו פתחנו מייד קרן, יום אחרי זה.

שלום אלקיים: לצערי הרב, רק חברה אחת מצאה לנכון להכניס כסף לקרן הזאת.

שלום אלקיים: הודענו את זה בעיתונות, הודענו את זה בתקשורת.

שלום אלקיים: רק חברה אחת השקיעה 100,000 שקלים.

שלום אלקיים: וה100,000- שקלים עומדים רק לטובת השכונות.

שלום אלקיים: תודה רבה.

לבנה שרעבי: אנחנו בעידן השלום.

לבנה שרעבי: לא מעניין אותנו שום דבר.

לבנה שרעבי: אנחנו רוצים דבר אחד.

לבנה שרעבי: אותי לא מעניין איזו עירייה עשתה.

לבנה שרעבי: אותי מעניין, אנחנו לא נשתוק יותר.

לבנה שרעבי: איך אנחנו נעשה את זה?

לבנה שרעבי: אנחנו רוצים שיתוף פעולה איתכם, עם הממשלה, עם מי.

לבנה שרעבי: לשתוק אנחנו לא נשתוק.

לבנה שרעבי: אנחנו לא פוליטיקאים, לא שום דבר.

לבנה שרעבי: אנחנו רוצים תשובות.

לבנה שרעבי: עכשיו.

לבנה שרעבי: אנחנו נפגענו מזה, זרקו אותנו מהבית, הרכוש שלנו נהרס, עכשיו, גם הנזק הנפשי וכל זה.

לבנה שרעבי: נוסף לזה, שלושים שנה אנחנו אוכלים חרה.

לבנה שרעבי: נוסף לזה, גם אין מוכנים לשלם לנו את מה שהלך לנו.

לבנה שרעבי: אז חברה, על מה אנחנו מדברים פה?

לבנה שרעבי: על טיוח.

לבנה שרעבי: על לעבוד עלינו בעיניים.

לבנה שרעבי: אנחנו כן מקופחים בשנת ה2000-.

לבנה שרעבי: מקופחים בכל המובנים.

לבנה שרעבי: הלכו והשקיעו במשכן האומנויות.

לבנה שרעבי: שלושים שנה שכונת התקווה משלמים מיסים.

לבנה שרעבי: את יודעת כבר מה צוחקים אנשים?

לבנה שרעבי: אומרים לי: בעזה יותר יפה משכונת התקווה.

לבנה שרעבי: וזה נכון.

לבנה שרעבי: אז על מה מדברים פה?

לבנה שרעבי: אינני רוצה.

לבנה שרעבי: אני אמרתי שדפקו את ההורים שלי.

לבנה שרעבי: דפקו אותם ובגדול.

לבנה שרעבי: אני היום אומרת, אני לא אתן שהילדים שלי יגידו שדפקו את ההורים שלהם.

לבנה שרעבי: אינני מוכנה לזה.

לבנה שרעבי: אז אנחנו מבקשים, ותיקחו את זה ברצינות.

לבנה שרעבי: למה אפילו שאנחנו נגמור את השיפוצים ונחזור לבתים, אנחנו נקים ועד, ואנחנו נדאג לכל הזכויות שלנו.

לבנה שרעבי: פחי זבל.

לבנה שרעבי: אני רוצה שתעברו משרד ועדת הפנים של הכנסת של מדינת ישראל.

לבנה שרעבי: זה בושה.

לבנה שרעבי: תעברו בכל רחוב הרצל – אין פח זבל.

לבנה שרעבי: אין שירותים ציבוריים.

לבנה שרעבי: רק לקבל כאב בטן.

לבנה שרעבי: רוצה להיכנס לשירותים – אין.

לבנה שרעבי: על מה מדברים פה, באמת.

דורית קוגוט: ששמעתי היום מכם, מהתושבים; ודיברתי לפחות עם עשר משפחות היום.

דורית קוגוט: את מדברת על להקים ועד.

דורית קוגוט: אתם זה עם זה אינכם מוכנים להסתדר.

לבנה שרעבי: אנחנו הספרדים נראים ככה.

לבנה שרעבי: במקום לפרגן לי, תראי מה את אומרת לי.

לבנה שרעבי: אנחנו עדות המזרח איננו יודעים לפרגן.

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה קודם כל להודות לצוות העירוני שהתלווה לסיור, ובראשו מר אלקיים, שבאמת -אני חייב להגיד - עשה את מלאכתו נאמנה, ומגיע לו כל הכבוד.

דוד אזולאי: לא תמיד נעים להיות בישיבות כאלה, ואני חושב שמגיע לו כל הכבוד.

דוד אזולאי: אני רוצה לפנות אליך, מר שלום אלקיים, קיבלתי כרגע פתק, ואנשים אומרים לי שיש כוונה לפנות אנשים מהמלון ביום חמישי.

דוד אזולאי: אני מאד מבקש, לפני שיחליטו לפנות את האנשים מבית המלון, אנא ממך, תבדוק את כל האפשרויות לפני שיפנו אותם מהמלון, במיוחד שאנחנו, לצערי, לשמחתי, אני מקווה, שנעבור את הסערה בשלום ונקבל את הגשמים בברכה.

דוד אזולאי: מר שלום אלקיים בדיוק הבין מה שאמרתי לו.

דוד אזולאי: רבותיי, הוועדה מביעה את מחאתה על היעדרות ראש העיר מהדיון החשוב.

דוד אזולאי: הדבר מעיד על זלזול בתושבים ובוועדה.

דוד אזולאי: הוועדה מעריכה את מאמצי העירייה לפעול בקרב תושבי השכונה באמצעים העומדים לרשותה.

דוד אזולאי: הוועדה ממליצה לראש הממשלה, לשר האוצר, לבקר בשכונות הדרומיות כדי להבין את המצוקה מקרוב.

דוד אזולאי: הוועדה מעריכה את מסירותן של העובדות הסוציאליות, שפעלו במסירות למען התושבים.

דוד אזולאי: הועדה פונה לראש העיר לקיים בירור מקיף על אודות הטענות הקשות שהושמעו מהתושבים כנגד מחלקת הרווחה.

דוד אזולאי: הוועדה פונה לתושבי מדינת ישראל, לסייע – ואנחנו נוציא הודעה לעיתונות – ולתרום לתושבי דרום תל אביב שנפגעו בשיטפונות.

דוד אזולאי: עניי עירך קודמים לעניי עיר אחרת.

דוד אזולאי: שאני אומר לכם, אני בוש ונכלם שהיום אני שומע שמישהו תרם 100,000 ש"ח, כשאנחנו יודעים שכשהיו צריכים לתורכיה או לקוסובו ולמדינות אחרות תרמו מיליונים; ראויים עם ישראל לתרום קודם כל לתושבי מדינת ישראל.

דוד אזולאי: הוועדה תקיים דיון בוועדה עם היזם ועם העירייה על תוכנית פינוי ובינוי בשכונות הדרומיות.

אלי בן-מנחם: הם – היזם בא דרכם.

דוד אזולאי: אכנס לזה.

דוד אזולאי: הוועדה תפנה למבקר המדינה, שיבדוק את המחדל של 50 שנה בשכונות הדרומיות.

דוד אזולאי: הוועדה פונה לראש הממשלה לאמץ את הצעת ההחלטה של שר העבודה והרווחה, להקמת ועדה לטיפול בנפגעי השיטפונות.

דוד אזולאי: אני, ברשותכם, רוצה כאן להרחיב קצת.

דוד אזולאי: אני פניתי לשר העבודה והרווחה לאחר השיטפונות, ושוחחתי איתו, והוא היפנה את בקשתו מיד למחרת, ב- 6.1.2000, למזכיר הממשלה והוא ביקש.

דוד אזולאי: וכך ההצעה שלו אומרת: "להטיל על ועדת מנכ"לים בין משרדית לגבש המלצות לממשלה בתוך שבועיים לטיפול ולפיצוי ניפגעי השיטפונות עקב גשמי חורף 2000.

דוד אזולאי: הרכב הוועדה יהיה: מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שהוא יהיה היושב ראש, מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, הממונה על התקציבים במשרד האוצר, מנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות, ואני ביקשתי להוסיף את מנכ"ל משרד הפנים, שהוא יהיה גם כן בוועדה הזאת.

דוד אזולאי: הוועדה תציע לממשלה בתוך חודשיים אמות מידה ומנגנון לטיפול בניפגעים במקרים דומים בעתיד.

דוד אזולאי: " אולי כדי להסביר את הדברים.

אלי בן-מנחם: קורה.

דוד אזולאי: בוועדת מנכ"לים נציגי הרשות.

דוד אזולאי: נציגי הרשות מוזמנים לוועדת המנכ"לים.

דוד אזולאי: אין דבר כזה.

דוד אזולאי: עכשיו, אני אקריא פה את דברי ההסבר לדברים, והדבר הזה יצא לפני שבועיים.

דוד אזולאי: לשמחתי הרבה, שום שר לא הגיש הסתייגות בעניין הזה, וזה אומר שבשבוע הבא הנושא, סביר להניח שיאושר, לשמחתנו.

דוד אזולאי: ההצעה הזאת בעצם אומרת, לא רק הפתרונות האלה, הנוכחיים.

דוד אזולאי: חייבים למצוא קרן, אחת ולתמיד; לא ייתכן שכל פעם קורה איזה שהוא אסון טבע, וכולנו מזדעקים, ואף אחד לא פותר את הבעיות הללו.

דוד אזולאי: אז הגיע הזמן שמדינת ישראל תקים ועדה, צוות לנושא הזה – תאר לך, המזל שלנו שהפעם זה היה בתל אביב.

דוד אזולאי: אם זה היה קורה באחת מעיירות הפיתוח, אני מאד מסופק אם – גם עיריית תל אביב איננה מסוגלת לעמוד במעמסה התקציבית.

דוד אזולאי: מדובר פה על מיליונים.

דוד אזולאי: מי יכול לעמוד בזה?

דוד אזולאי: אני אקריא ברשות

דוד אזולאי: כם את דיברי ההסבר: "גשמי הזעף שירדו בימים האחרונים והשיטפונות בעקבותיהם, גרמו לנזקים רבים לרכוש פרטי בקרב תושבי תל אביב-יפו.

דוד אזולאי: אנשים נותרו ללא קורת גג וללא ציוד בסיסי לקיום מינימאלי ונותרו תלויים בסיוע הרשויות, אשר פועלות ללא אמות מידה ותקציבים מוגדרים.

דוד אזולאי: קיים צורך למאמץ בין-משרדי כדי לסייע לנפגעים בתל-אביב – יפו וכן בכל מקום אחר בארץ שייפגע במשך החורף.

דוד אזולאי: ועדות דומות הוקמו, בזמנו, לאחר השריפה ביערות הכרמל ולאחר השריפה בקרית ענבים, והן הוכיחו את עצמן במציאת הפתרונות.

דוד אזולאי: הגיעה גם העת לגבש אמות מידה ומנגנון לטיפול בנפגעים דומים בעתיד.

דוד אזולאי: לכן מוצע כי לאחר מציאת פתרונות במקרה הנוכחי, ייעשה שימוש בוועדה הבין-משרדית, כדי לגבש אמות מידה ומנגנונים קבועים לטיפול במקרים דומים".

דוד אזולאי: אני חושב שאם הוועדה הזאת תקום, ואני מקווה שהיא תקום, כי אנחנו כוועדה נמליץ על כך לראש הממשלה, מבחינתנו זה טוב גם לתל אביב, זה טוב גם ליישובים אחרים.

דוד אזולאי: אני, בלי כל קשר, מתכונן לפנות עוד היום לשר הפנים ולשר האוצר, לסייע לעיריית תל אביב, כדי לסייע לתושבים.

דוד אזולאי: זה הכל.

אלי בן-מנחם: הוא בסדר.

אלי בן-מנחם: רק להוסיף מטעמנו, אנחנו הוועדה, עם כל הכבוד, באמת, לכולם, שחלק העבודה שלנו יהיה להכיר איך עושים את זה; אתה, כראש הוועדה, להגדיר מקומות כאלה, במקרים כאלה של שטפונות ומה שקרה, כאסון טבע.

דוד אזולאי: אותה ועדת מנכ"לים, ברגע שהיא מתקיימת, קובעת אמות מידה.

דוד אזולאי: היא מקיימת דיון והיא מחליטה: זה מקום שצריך את הסיוע הדרוש.

אלי בן-מנחם: אסון טבע במקרים כאלה.

דוד אזולאי: הסוציאליות, לכם, התושבים, לחברי הכנסת, תודה רבה לכולם.

לבנה שרעבי: והארגזים.

לבנה שרעבי: אנחנו רוצים שתבואו לבקר בשכונת

דוד אזולאי: התחייבויות.

דוד אזולאי: יש לנו התחייבויות בכנסת, שאנחנו חייבים להיות שם גם כן.

דוד אזולאי: הקדשנו חצי יום לעניין הזה, וצריך להמשיך את העבודה שלנו.

דוד אזולאי: אבל, האמיני לי, שאנחנו יודעים בדיוק מה קורה שם.